Справа № 357/7215/26
3/357/2550/26 

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20.05.2026 cуддя Білоцерківського міськрайонного суду Київської області Гавенко О.Л розглянувши матеріали, що надійшли з Національної поліції України Департаменту патрульної поліції Управління патрульної поліції у Київській області полку патрульної поліції в м. Біла Церква та Білоцерківському районі батальйон №1 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, місце роботи не встановлено, проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 РНОКПП: судом не встановлено, 
у вчиненні адміністративного правопорушення передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП,- 

У С Т А Н О В И В:

Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 639424 від 13.04.2026, 13.04.2026 о 08 год. 11 хв. в м. Біла Церква вул. Героїв Маріуполя, 2 водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом ВАЗ д.н.з. НОМЕР_1 з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідає обстановці.Від проходження огляду на стан алкогольного спяніння у вставноіленому законом порядку на місці зупинки або у найближчому медичному закладі у лікаря нарколога водій категрично відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 «Правил Дорожнього руху», чим вчинив правопорушення за що відповідальність передбачена за ч.1 ст.130 КУпАП. 
У судове засідання особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, ОСОБА_1 не зявився про причину неявки суд не повідомив. З метою недопущення затягування розгляду справи судом було прийнято рішення провести розгляд за відсутності правопорушника.
Європейський суд з прав людини у рішенні «Пономарьов проти України» від 03 квітня 2008 року наголошує, що сторони судового процесу повинні з розумними інтервалами часу вживати заходів, щоб дізнаватися про стан відомого їм судового провадження. Вказаним рішенням закріплено принцип, відповідно до якого публічний інтерес має пріоритет над приватним, а також підкреслено обов`язок сторін добросовісно користуватись наданими процесуальними правами. Відповідно до постанови Верховного Суду від 15.05.2019 у справі №0870/8014/12, сторона, залучена до судового розгляду, зобов`язана самостійно цікавитися станом провадження, добросовісно користуватись своїми правами та неухильно виконувати процесуальні обов`язки. Крім того, у рішенні Європейського суду з прав людини «Смірнов проти України» від 08 листопада 2005 року зазначено, що відповідно до ч.1 ст.6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається насамперед на судові органи держави.Розумність тривалості судового провадження оцінюється з урахуванням складності справи, поведінки сторін, предмету спору та інших обставин. Нездатність суду ефективно протидіяти штучно створюваним сторонами перепонам для розгляду справи визнається порушенням ч.1 ст.6 Конвенції. Враховуючи наведене, а також керуючись ст.268 КУпАП та пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 23 грудня 2005 року №14 «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті», суд дійшов висновку, що можливо та доцільно розглянути справу за відсутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, а саме без ОСОБА_1 .
У судовому засіданні захисник, адвокат Косенко Т.В. підтримала позицію особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та просила закрити провадження у справі у зв`язку з відсутністю в діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення. Та пояснила, що зупинка транспортного засобу працівниками поліції є протиправною. На обґрунтування своєї позиції посилались на ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію», вказуючи, що наведений у ній перелік підстав для зупинки транспортного засобу є вичерпним, а така підстава як перевірка страхового поліса або профілактична перевірка документів відсутня. Також зазначили, що відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» контроль за наявністю страхового поліса можливий лише у випадку оформлення матеріалів ДТП або складення протоколу про порушення ПДР, чого в даному випадку не було. Захисник Косенко Т.В. вказувала, що транспортний засіб не порушував правил дорожнього руху та не був учасником дорожньо-транспортної пригоди, у зв`язку з чим працівники поліції не мали правових підстав для його зупинки та подальшої перевірки документів. Окремо зазначалося, що правові висновки Верховного Суду підтверджують протиправність зупинки транспортного засобу виключно з метою перевірки наявності страхового поліса. Крім того, сторона захисту вказувала на недопустимість доказів, отриманих унаслідок незаконної зупинки, а також на порушення вимог щодо фіксації подій нагрудними камерами поліцейських, оскільки відеозапис є неповним та дискретним. Також заявлено про порушення права на захист при складанні адміністративних матеріалів, зокрема неналежне роз`яснення прав та відсутність реальної можливості надати пояснення під час оформлення протоколу.
Заслухавши учасників провадження, дослідивши матеріали справи, зокрема:
= протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 639424;
= карту обліку адміністративного правопорушення від 13.04.2026 року;
= постанову про накладення адміністративного стягнення у справі відносно ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 126 КУпАП;
= направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану сп`яніння до закладу охорони здоров`я «БМЛ №1»;
= акт огляду на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціальних технічних засобів;
=рапорт поліцейського взводу №2 роти №1 батальйону №1 ППП м. Біла Церква та Білоцерківського району УПП в Київській області сержанта поліції Султанова А.О., відповідно до якого 13.04.2026 року під час несення служби у складі наряду «Вулкан 0101» було зупинено транспортний засіб ВАЗ 210994 державний номер НОМЕР_2 під керуванням ОСОБА_1 . Під час спілкування водій, на думку поліцейських, поводився зухвало та відмовлявся надавати документи, передбачені п. 2.1 ПДР України, посилаючись на відсутність підстав для зупинки. У подальшому у водія, за твердженням поліцейських, були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: поведінка, що не відповідала обстановці, та запах алкоголю з порожнини рота. Водію було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння за допомогою приладу «Драгер» на місці зупинки, а також у медичному закладі, однак він відмовився, наполягаючи на присутності сторонніх осіб як «свідків». У зв`язку з цим поліцейські дійшли висновку про ухилення водія від проходження огляду. Відносно нього складено протокол за ч. 1 ст. 130 КУпАП та винесено постанову за ч. 1 ст. 126 КУпАП. Подію зафіксовано на нагрудні камери;
= відеозаписів та інших доказів, долучених до матеріалів справи, заслухавши пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, заперечення захисника, та інші матеріали справи, суд приходить до наступного. 
Відповідно до п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події і складу адміністративного правопорушення. Наявність події і складу правопорушення доводиться шляхом надання належних доказів.
Згідно з п. 22 ч. 1 ст. 92 Конституції України, лише законами України визначаються діяння, які є адміністративними правопорушеннями, та відповідальність за них. Органи державної влади та їх посадові особи зобов`язані діяти виключно на підставі, в межах повноважень та у спосіб, передбачений Конституцією та законами України (ст. 19 Конституції України).
Наведене вказує на необхідність застосування при розгляді справи принципів кримінального судочинства. При оцінці доказів та вирішенні питань про доведеність вини у вчиненні адміністративного правопорушення суд застосовує відповідні положення кримінального процесуального законодавства, оскільки адміністративне правопорушення за своєю юридичною природою фактично є обвинуваченням.
Ч.1ст.130 КУпАП України передбачає адміністративну відповідальність за керування транспортними засобами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, або під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а також за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у встановленому порядку. Суб`єктом правопорушення є водій транспортного засобу.
Відповідно до ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, права і свободи громадян, власність, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачена адміністративна відповідальність.
Склад правопорушення - це сукупність передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак діяння, що визначають його як правопорушення і є підставою для притягнення особи до адміністративної відповідальності.
Згідно з п. 1.1 розд. 1 Правил дорожнього руху України, затверджених постановою КМУ від 10.10.2006 № 1306 (далі - ПДР України), ці Правила встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України. Інші нормативні акти щодо дорожнього руху (перевезення спеціальних вантажів, експлуатація транспортних засобів окремих видів, рух на закритих територіях тощо) повинні ґрунтуватися на вимогах цих Правил.
Водій - особа, яка керує транспортним засобом і має відповідне посвідчення водія або тимчасовий дозвіл на право керування транспортним засобом відповідної категорії. Водієм також є особа, яка навчає керуванню транспортним засобом, перебуваючи безпосередньо в транспортному засобі (п. 1.10 ПДР).
Об`єктивна сторона правопорушення полягає в керуванні транспортним засобом особою в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння, під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, або у відмові водія від проходження огляду у встановленому порядку.
П. 2.5 ПДР зобов`язує водія на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд для встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до вимог ст.7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходу адміністративного впливу інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом. При цьому адміністративна відповідальність можлива лише за умови доведення вини особи належними, допустимими, достовірними та достатніми доказами, які у своїй сукупності беззаперечно підтверджують наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення.
Згідно зі ст.245 КУпАП, завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом. Відповідно до ст.280 КУпАП суд при розгляді справи зобов`язаний з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа у його вчиненні, а також перевірити належність та допустимість усіх доказів, наданих сторонами.
Щодо зупинки транспортного засобу.
Судом встановлено, що 13.04.2026 року працівниками поліції було зупинено транспортний засіб ВАЗ 210994 державний номер НОМЕР_1 під керуванням ОСОБА_1 . Підставою для зупинки, за твердженням працівників поліції, стала поведінка водія та необхідність перевірки документів. Разом з тим, із досліджених судом матеріалів справи та відеозаписів убачається, що ОСОБА_1 від самого початку висловлював сумніви щодо законності дій працівників поліції та просив повідомити законні підстави зупинки транспортного засобу. При цьому сама по собі незгода особи з діями працівників поліції, відмова від негайного надання документів або критичне ставлення до дій правоохоронців не можуть автоматично свідчити про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння чи про вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП. Суд зазначає, що відповідно до вимог законодавства працівники поліції зобов`язані діяти виключно в межах та у спосіб, передбачений законом, а будь-які сумніви щодо правомірності застосованих заходів підлягають оцінці судом у сукупності з іншими доказами у справі.
Стосовно ознак алкогольного сп`яніння. Відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення та рапорту працівника поліції, у ОСОБА_1 нібито були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота та поведінка, що не відповідала обстановці. Однак суд звертає увагу, що вказані ознаки мають оціночний та суб`єктивний характер і самі по собі не можуть беззаперечно свідчити про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння без підтвердження належними та допустимими доказами. Крім того, стороною захисту до матеріалів справи надано оригінал висновоку №528 складений о 13.04.2026 о 12 год. 14 хв щодо результатів медичного огляду №357/7215/26, відповідно до якого за результатами лабораторного дослідження методом газорідинної хроматографії алкоголю у крові ОСОБА_1 не виявлено. Вказаний висновок суд визнає належним, допустимим та достовірним доказом, оскільки він отриманий у встановленому законом порядку та безпосередньо спростовує твердження про перебування особи у стані алкогольного сп`яніння. Таким чином, наявні у справі докази не підтверджують факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння.
Стосовно відмови від проходження огляду на стан сп`яніння. Судом встановлено, що працівниками поліції ОСОБА_1 було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння як на місці зупинки транспортного засобу із застосуванням спеціального технічного засобу, так і у закладі охорони здоров`я. Разом з тим, досліджені судом відеозаписи не містять беззаперечного підтвердження саме категоричної та остаточної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду у встановленому законом порядку. Із матеріалів справи вбачається, що останній не заперечував проти проходження медичного огляду як такого, однак висловлював недовіру до дій працівників поліції, наполягав на дотриманні процедури проведення огляду та просив забезпечити присутність сторонніх осіб під час його проведення. Суд зазначає, що сама по собі незгода особи з порядком проведення огляду або висловлення сумнівів щодо законності дій працівників поліції не може автоматично розцінюватися як безумовна відмова від проходження огляду у розумінні ч.1 ст.130 КУпАП.
За таких обставин суд приходить до висновку, що факт саме умисної та категоричної відмови ОСОБА_1 від проходження огляду стороною обвинувачення належними та допустимими доказами не доведений.
Стосовно наявних в матеріалах справи процесуальних документів.
Судом досліджено протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №639424, карту обліку адміністративного правопорушення, направлення на медичний огляд, акт огляду на стан алкогольного сп`яніння, постанову за ч.1 ст.126 КУпАП, рапорт працівника поліції, а також долучені відеозаписи. Суд зазначає, що вказані документи складені уповноваженими особами, а істотних порушень вимог процесуального закону під час їх оформлення судом не встановлено.
Разом з тим, відповідно до вимог ст.251 КУпАП жоден доказ не має наперед встановленої сили, а всі докази підлягають оцінці судом у їх сукупності.
Сам по собі факт складання протоколу про адміністративне правопорушення не є безумовним доказом вини особи та не звільняє сторону обвинувачення від обов`язку довести вину особи належними, допустимими та достатніми доказами.
Оцінивши всі матеріали справи у їх сукупності, суд дійшов висновку, що наявні у справі докази не містять достатнього та беззаперечного підтвердження вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Відповідно до ст.62 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини, усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Суд не вправі ґрунтувати свої висновки на припущеннях або неповно встановлених обставинах. Обов`язок доказування вини особи покладається на сторону обвинувачення.
У даному випадку наявність медичного висновку про відсутність алкоголю у крові, відсутність належної фіксації категоричної відмови від проходження огляду, а також недостатність інших доказів у своїй сукупності породжують обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Оцінивши всі наявні у справі докази у їх сукупності, суд приходить до висновку, що стороною обвинувачення не доведено належними та допустимими доказами факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
У даному випадку наявність медичного висновку про відсутність алкоголю у крові, відсутність належної фіксації категоричної відмови від проходження огляду, а також недостатність інших доказів у своїй сукупності породжують обґрунтовані сумніви щодо доведеності вини ОСОБА_1 .
Відповідно до ст. 62 Конституції України та практики Європейського суду з прав людини у справах «Кобець проти України», «Коробов проти України», вина особи має бути доведена поза розумним сумнівом, а всі сумніви щодо доведеності вини тлумачаться на користь особи.
Згідно зі ст. 7 КУпАП, ніхто не може бути підданий заходам впливу інакше як на підставах та в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами є лише ті фактичні дані, які отримані у передбаченому законом порядку, а згідно зі ст. 247 КУпАП провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності складу адміністративного правопорушення.
Верховний Суд у своїх постановах (зокрема від 24.01.2019 у справі №127/18803/17, від 15.04.2021 у справі №522/1168/20) наголошує, що порушення процедури проведення огляду та відсутність належної відеофіксації виключають можливість визнання доказів допустимими та достатніми для встановлення стану сп`яніння.
Європейський суд з прав людини у справі «Нечипорук і Йонкало проти України» зазначив, що право на справедливий судовий розгляд включає вимогу відсутності свавільних дій з боку органів державної влади.
Суд також враховує, що обов`язок зі збирання доказів у справах про адміністративні правопорушення покладається на осіб, уповноважених складати протоколи про адміністративні правопорушення, визначених ст. 255 КУпАП.
Держава не може перекладати обов`язок доведення невинуватості на особу, яка притягується до адміністративної відповідальності, оскільки це суперечить принципу презумпції невинуватості, закріпленому у ст. 62 Конституції України.
Судовий розгляд має здійснюватися з дотриманням принципів верховенства права, законності, змагальності сторін, рівності учасників процесу та презумпції невинуватості, а також забезпечення доведеності вини.
Особа може бути притягнута до адміністративної відповідальності лише за умови доведення наявності в її діях складу правопорушення на підставі повної, всебічної та об`єктивної оцінки всіх доказів у справі.
Відповідно до п.1 ч.1 ст.247 КУпАП, провадження у справі підлягає закриттю у разі відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи викладене, дослідивши матеріали справи у їх сукупності, суд приходить до висновку про недоведеність факту вчинення адміністративного правопорушення, неналежне оформлення матеріалів справи та порушення встановленого порядку збирання доказів, у зв`язку з чим у діях ОСОБА_1 відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Керуючись ст.ст. 7, 251, 247, 280, 283, 284 КУпАП, - 

П О С Т А Н О В И В:

Провадження по справі відносно ОСОБА_1 закрити за відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена протягом десяти днів з дня винесення постанови особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності та потерпілим, а також прокурором у випадках, передбачених частиною п`ятою статті 7 та частиною першою статті 287 КУпАП. 
Апеляційна скарга подається до Київського апеляційного суду через Білоцерківський міськрайонний суд Київської області. 

Суддя	О.Л. ГАВЕНКО