ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
РІШЕННЯ 
05 травня 2026 року 	Справа № 280/1744/26 м.Запоріжжя	
Запорізький окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Конишевої О.В., розглянув за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 )
до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 . код ЄДРПОУ НОМЕР_3 )
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т. Повітряних Сил, буд. 6, код ЄДРПОУ 00034022)
про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:
03.03.2026 до Запорізького окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Військової частини НОМЕР_2 (далі – відповідач), третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України в якій позивач просить суд:
1. Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не розгляді та у не задоволені рапорту ОСОБА_1 від 13.02.2026 про звільнення його з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з перебування на утриманні у ОСОБА_1 чотирьох дітей віком до 18 років, а саме – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
2. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) розглянути і задовольнити рапорт ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) від 13.02.2026 про звільнення його з військової служби військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з перебування на утриманні у ОСОБА_1 чотирьох дітей віком до 18 років, а саме – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 .
3. Зобов`язати військову частину НОМЕР_2 (код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) прийняти рішення (наказ) про звільнення ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_5 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) з військової служби за сімейними обставинами на підставі підпункту "г" пункту 2 частини 4 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» з урахуванням абзацу 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» - у зв`язку з перебування на утриманні у ОСОБА_1 чотирьох дітей віком до 18 років, а саме – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , а також виключити ОСОБА_1 зі списків особового складу військової частини НОМЕР_2 .
Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначив, що у зв`язку з перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років має право на звільнення із військової служби. У 2026 році позивач декілька разів намагався подати рапорт про звільнення з військової служби, проте безпосередніми командирами не було надано можливості позивачу скористатися своїм правом на подачу рапорту про звільнення з військової служби. 13.02.2026 позивачем засобами поштового зв`язку направлено до Генерального штабу Збройних Сил України та до Міністерства оборони України рапорт від 13.02.2026 про звільнення з військової служби, однак рапорт не було розглянуто, чим допущено протиправну бездіяльність. Просить позов задовольнити.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву із запереченнями проти позову, мотивованими тим, що позивач не звертався до командира військової частини з рапортом про звільнення його з військової служби, чим порушив порядок звернення з рапортом про звільнення, тому відсутня бездіяльність військової частини щодо не розгляду рапорту. Просить у задоволенні позову відмовити.
Третя особа подала пояснення, яке мотивоване тим, що Міністерство оборони України не здійснює безпосереднє розміщення та управління військовими частинами, до його повноважень не належить розгляд рапортів про звільнення військовослужбовців з військової служби. Заперечуючи протиправну бездіяльність у спірних правовідносин, представник третьої особи просив суд у задоволенні позову відмовити.
Ухвалою суду від 06.03.2026 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін (у письмовому провадженні).
Згідно із ч.5 ст. 262 КАС України, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше.
Розглянувши матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, судом встановлено наступне.
ОСОБА_1 був призваний на військову службу під час загальної мобілізації, через введення воєнного стану в Україні 24 лютого 2022р. 
З січня місяця 2026 року солдат ОСОБА_1 проходить службу у військовій частині НОМЕР_2 . 
13.02.2026 позивачем засобами поштового зв`язку направлено до Генерального штабу Збройних Сил України та до Міністерства оборони України рапорт від 13.02.2026 про звільнення з військової служби через сімейні обставини за абзацом 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» для передачі на розгляд зазначеного рапорту командуванню військовій частині НОМЕР_2 . До рапорту про звільнення з військової служби від 13.02.2026 був доданий пакет документів, серед яких підтверджуючи документи, що у позивач на утримання 4 неповнолітніх дітей. 
Відповідний рапорт від 13.02.2026 про звільнення з військової служби було направлено на адресу: АДРЕСА_2 , що підтверджується копією направлення (а.с.31-32). Отримано було Генеральним штабом Збройних Сил України – 19.02.2026, та Міністерством оборони України – 20.02.2026, що підтверджується поштовими повідомленнями про вручення відповідних листів.
Позивач, не отримавши відповіді на свій рапорт, 13.02.2026 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з наступного.
Законом України «Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України» від 24.03.1999 № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (Статут), який визначає загальні права та обов`язки військовослужбовців Збройних Сил України і їх взаємовідносини, обов`язки основних посадових осіб бригади (полку, корабля 1 і 2 рангу, окремого батальйону) та її підрозділів, правила внутрішнього порядку у військовій частині та її підрозділах.
Дія Статуту поширюється на військовослужбовців Служби зовнішньої розвідки України, Служби безпеки України, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Управління державної охорони України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, органів спеціального призначення з правоохоронними функціями (частина четверта вступу Статуту).
Військовослужбовці Збройних Сил України мають права і свободи з урахуванням особливостей, що визначаються Конституцією України, законами України з військових питань, статутами Збройних Сил України та іншими нормативно-правовими актами (ст. 9 Статуту).
Відповідно до ст. 14 Статуту із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника.
Згідно частини 7 статті 26 Закону № 2232-ХІІ звільнення військовослужбовців з військової служби здійснюється в порядку, передбаченому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
абзацом 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» військовослужбовці звільняються з військової служби через сімейні обставини або з інших поважних причин, під час дії воєнного стану, на таких підставах: перебування на утриманні у військовослужбовця трьох і більше дітей віком до 18 років, крім тих, які мають заборгованість із сплати аліментів, сукупний розмір якої перевищує суму платежів за три місяці.
Так, Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджене Указом Президента України від 10.12.2008 № 1153/2008 (Положення у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин), визначає порядок проходження громадянами України (далі - громадяни) військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
Громадяни проходять військову службу у Збройних Силах України (далі - військова служба) в добровільному порядку або за призовом (п. 2 Положення).
Згідно з пунктами 5- 7 Положення громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України (далі - військовослужбовці). Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу. Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України.
Початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Військова служба закінчується в разі звільнення військовослужбовця з військової служби в запас або у відставку, загибелі (смерті), визнання судом безвісно відсутнім або оголошення померлим.
Відповідно до п. 12 Положення встановлення, зміна або припинення правових відносин військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу (зокрема, присвоєння та позбавлення військового звання, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення контракту та військової служби тощо) оформлюється письмовими наказами по особовому складу на підставі відповідних документів, перелік та форма яких встановлюються Міністерством оборони України.
Право видавати накази по особовому складу надається командирам, командувачам, начальникам, керівникам (далі - командири (начальники) органів військового управління, з`єднань, військових частин, установ, організацій, вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти, які утримуються на окремих штатах (далі - військові частини), за посадами яких штатом передбачено військове звання полковника (капітана 1 рангу) і вище, а також керівникам служб персоналу Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України.
Пунктом 233 Положення визначено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. У рапортах зазначаються: підстави звільнення з військової служби; думка військовослужбовця щодо його бажання проходити службу у військовому резерві Збройних Сил України за відповідною військово-обліковою спеціальністю; районний (міський) територіальний центр комплектування та соціальної підтримки, до якого повинна бути надіслана особова справа військовослужбовця. При звільненні військовослужбовця з військової служби за рішенням командування військової частини відповідно до підпункту 1 пункту 35 цього Положення рапорт на звільнення військовослужбовцем не подається. У такому разі командуванням військової частини складається аркуш бесіди з військовослужбовцем за формою, визначеною Міністерством оборони України.
Відповідно до абзаців першого та другого підпункту 2 пункту 225 Положення звільнення військовослужбовців із військової служби здійснюється: під час дії особливого періоду (з моменту оголошення мобілізації - протягом строку її проведення, який визначається рішенням Президента України, та з моменту введення воєнного стану - до оголошення демобілізації) - на підставах, передбачених частиною третьою, пунктом 2 частини четвертої, пунктом 3 частини п`ятої та пунктом 3 частини шостої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу": у військових званнях до майстер-сержанта (майстер-старшини) включно за всіма підставами - командирами бригад (полків, кораблів 1 рангу) і посадовими особами, які відповідно до Дисциплінарного статуту Збройних Сил України прирівняні до них.
Так, організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників (далі - особовий склад), зокрема, в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти (далі - військовий навчальний заклад), установах та організаціях Збройних Сил України (далі - Збройні Сили); завдання і види обліку, призначення облікових документів, порядок їх складання і ведення; обов`язки посадових осіб, відповідальних за організацію і ведення обліку особового складу; порядок обліку загальних (безповоротних та тимчасових) втрат особового складу; порядок видання, обліку, зберігання, розсилки наказів по особовому складу та витягів із них визначає Інструкція з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, затверджена наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 № 280 (Інструкція № 280).
Згідно з пунктами 1, 2 розділу Х Інструкції № 280 накази по особовому складу є основними документами, які встановлюють, змінюють або припиняють правові відносини військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу. Вони видаються посадовими особами, яким Положенням надано право присвоєння, пониження та поновлення у військовому званні, призначення на посади та звільнення з посад, переміщення по службі, звільнення з військової служби, залишення на військовій службі понад граничний вік перебування на військовій службі, направлення за кордон, укладення та припинення (розірвання) контракту, продовження його строку, призупинення (поновлення) контракту та військової служби тощо на підставі відповідних документів, установлених Міноборони.
Наказами по особовому складу оформлюються такі зміни в службовому становищі військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом та за призовом осіб офіцерського складу, зокрема, призов (прийняття) на військову службу; звільнення, призупинення, поновлення та продовження військовослужбовцю військової служби.
Разом з тим, механізм реалізації та порядок організації у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту виконання вимог Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України (Положення), затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року № 1153 визначає Інструкція про організацію виконання Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затверджена наказом Міністра оборони України від 10.04.2009 № 170 (Інструкція № 170, в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин).
Так, 08.08.2024 набрав чинності Порядок організації роботи з рапортами військовослужбовців у системі Міністерства оборони України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 06 серпня 2024 року № 531 (Порядок №531), який визначає механізм оформлення, подання, реєстрації, розгляду, прийняття та повідомлення рішення за результатами розгляду рапортів військовослужбовців у Міністерстві оборони України (далі - Міноборони), Збройних Силах України (Збройні Сили) та Державній спеціальній службі транспорту (пункт 1 розділу І).
Пунктом 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Згідно з пунктом 1 розділу ІІ Порядку №531 рапорти подаються в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах. Військовослужбовець має право усно рапортувати за допомогою технічних засобів комунікації.
Пунктами 2-5 розділу ІІІ Порядку №531 передбачено, що командири (начальники) надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
Резолюція повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку.
Непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками) не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, та прийняття рішення по суті рапорту. Особливості розгляду рапортів, поданих в електронній формі, врегульовано розділом IV цього Порядку.
Відмова у задоволенні рапорту має бути вмотивованою.
Якщо для прийняття рішення по суті рапорту недостатньо наданих військовослужбовцем інформації або документів, безпосередній або прямий командир (начальник) військовослужбовця, уповноважений приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання, може не погодити рапорт, зазначивши вичерпний перелік підстав та документів (копій документів), які необхідно додати до рапорту для вирішення його по суті.
Командиру (начальнику), уповноваженому приймати рішення стосовно порушеного у рапорті питання, забороняється відмовляти у задоволенні рапорту у разі, якщо до рапорту не додано документів, які є або повинні бути в розпорядженні відповідного командира (начальника).
Згідно з п. п. 8, 9 розділу ІІІ Порядку №531 початок перебігу строку розгляду паперового рапорту розпочинається із часу подання рапорту, а не часу його реєстрації в службі діловодства. Часом подання паперового рапорту є дата передачі рапорту на погодження безпосередньому командиру (начальнику) військовослужбовця, а у разі відмови в розгляді рапорту безпосереднім командиром (начальником) - дата передачі рапорту прямому командиру (начальнику), з урахуванням вимог пункту 1 цього розділу. У разі направлення рапорту засобами поштового зв`язку часом подання рапорту є дата надходження рапорту до поштового відділення за місцем знаходження відповідного підрозділу.
Розгляд паперового рапорту військовослужбовця всіма його прямими командирами (начальниками) здійснюється: 1) невідкладно, але не пізніше ніж за 48 годин із часу подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які стосуються військової дисципліни, обов`язків особового складу під час виконання бойових наказів (розпоряджень), збереження життя та здоров`я особового складу, відпустки за сімейними обставинами та з інших поважних причин; 2) у строк не більше 14 днів із дня подання військовослужбовцем рапорту - щодо питань, які не відносяться до питань, визначених підпунктом 1 цього пункту.
За змістом пунктів 1 - 19 розділу IV Порядку №531 рапорт в електронній формі створюється та подається за допомогою засобів СЕДО, Державного вебпорталу електронних публічних послуг у сфері національної безпеки і оборони «Армія+» (включаючи його складові частини) (далі - Державний вебпортал) та інших інформаційно-комунікаційних систем, які введені в експлуатацію в системі Міноборони України.
Таким чином, командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції, яка повинна містити відомості, визначені у додатку 1 до цього Порядку, при цьому відмова у задоволенні рапорту повинна бути вмотивованою.
Аналіз наведених положень законодавства свідчить, що із службових та особистих питань військовослужбовець повинен звертатися до свого безпосереднього начальника, а якщо він не може їх вирішити - до наступного прямого начальника. Формою звернення військовослужбовця є рапорт, який подається в усній та письмовій (паперовій або електронній) формах.
Із змісту матеріалів справи слідує, що позивачем 13.02.2026 засобами поштового зв`язку направлено до Генерального штабу Збройних Сил України та до Міністерства оборони України рапорт із документами від 13.02.2026 про звільнення з військової служби через сімейні обставини за абзацом 5 пункту 3 частини 12 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу». 
У рапорті зазначено дві адресати, а саме: військова частина НОМЕР_2 та Генеральний штаб Збройних Сил України, які мають однакову адресу, а саме - АДРЕСА_2 , що підтверджується копією направлення (а.с.31-32).
Суд звертає увагу, що відповідно до Довідки №219/25 місцезнаходження Військової частини НОМЕР_2 це АДРЕСА_3 (а.с.46).
Тобто позивачем до військової частини НОМЕР_2 рапорт про звільнення не направлявся, що підтверджується відсутністю в матеріалах справи доказів направлення на електронну адресу або поштового повідомлення про отримання рапорту військовою частиною.
Пунктом 233 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України та Пунктом 2 розділу І Порядку №531 чітко встановлено, що військовослужбовці, які бажають звільнитися з військової служби, подають по команді рапорти та документи, які підтверджують підстави звільнення. 
Таким чином, позивач повинен був звернутися із рапортом про звільнення до безпосереднього командира своєї військової частини.
З приводу аргумента позивача, що: «безпосередніми командирами не було надано можливості позивачу скористатися своїм правом на подачу рапорту про звільнення з військової служби», суд зазначає, що позивач мав право подачі рапорту поштою або в електронній формі. 
Той факт, що позивач направи рапорт про звільнення на адресу Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України, свідчить про порушення позивачем порядку подачі рапорту про звільнення.
Порядок подачі рапорту про звільнення не передбачає прямого звернення до Генерального штабу Збройних Сил України, або до Міністерства оборони України, як і не передбачено законом обов`язку Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України направляти такі рапорти до військових частин для розгляду рапортів про звільнення.
Саме командири (начальники) здійснюють розгляд паперового рапорту військовослужбовця у встановлений Порядком №531 строк та надають відповідь на паперовий рапорт військовослужбовця шляхом накладення резолюції.
А у разі непогодження рапорту безпосереднім та/або прямими командирами (начальниками), це не перешкоджає подальшому руху рапорту для його розгляду командиром (начальником) або іншою посадовою особою, яка уповноважена приймати рішення стосовно порушеного в рапорті питання.
Доказів звернення позивача із рапортом про звільнення безпосередньо до командира військової частини НОМЕР_2 , шляхом поштового направлення на вірну адресу, або в електронній формі, суду надано не було, тому суд не вбачає бездіяльності військової частини НОМЕР_2 , яка полягає у не розгляді та у не задоволені рапорту.

Суд не погоджується також з аргументом позивач, що рапорт (заява) це є звернення, тому слід керуватися Інструкцією про організацію розгляду звернень та проведення особистого прийому громадян у Міністерстві оборони України та Збройних Силах України, що затверджена наказом Міністерства оборони України від 28 грудня 2016 року № 735 (далі-Інструкція №735), з огляду на наступне.
Відповідно до п.1 цієї Інструкції №735 зазначено, що ця Інструкція визначає порядок розгляду, реєстрації, приймання, узагальнення та аналізу звернень військовослужбовців, членів їх сімей, працівників Збройних Сил України, а також інших громадян України, іноземців та осіб без громадянства, які законно перебувають на території України (далі - громадяни), у структурних підрозділах апарату Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України, інших органів військового управління, з`єднаннях, військових частинах, військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах вищих навчальних закладів, установах та організаціях Збройних Сил України (далі - військові частини), а також визначає порядок контролю за його дотриманням.
Пунктом 3 Інструкції №735 встановлено, що розгляд пропозицій (зауважень), заяв (клопотань), скарг і особистий прийом громадян є важливою ділянкою роботи органів військового управління, військових частин, дієвим засобом отримання інформації про недоліки в роботі цих органів, однією з форм зміцнення і розширення зав`язків з широкими верствами населення, участі в управлінні державними справами громадян України.
Відповідно до п.5 Інструкції №735 до рішень, дій (бездіяльності), які можуть бути оскаржені, належать такі у сфері управлінської діяльності дії, унаслідок яких: порушено права і законні інтереси чи свободи громадянина (групи громадян); створено перешкоди для здійснення громадянином його прав і законних інтересів чи свобод; незаконно покладено на громадянина будь-які обов`язки або його незаконно притягнуто до відповідальності.
Інструкцію розроблено відповідно до Конституції України, Закону України “Про звернення громадян” та інших нормативно-правових актів. 
Згідно ст. 3 Закону України “Про звернення громадян” під зверненнями громадян слід розуміти викладені в письмовій або усній формі пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги. 
Тобто звернення (пропозиції (зауваження), заяви (клопотання) і скарги), мають інші природу походження ніж рапорт військовослужбовця та подаються для вирішення питань, які чітко передбачені п.5 Інструкції та ст.5 Закону України “Про звернення громадян”, питання звільнення військовослужбовця зі служби такі звернення не вирішують.
Відповідно до п. 2.1.6 Інструкції з діловодства у Збройних Силах України, затвердженої наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 31 січня 2024 №40 (надалі також Інструкція №40) рапорт (заява), це письмове звернення військовослужбовця (працівника) до вищої посадової особи з проханням (надання відпустки, матеріальної допомоги, поліпшення житлових умов, переведення, звільнення тощо) чи пояснення особистого характеру.
Як вже зазначалося п. 2 розділу І Порядку №531 встановлено, що з питань, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби, а також особистих питань військовослужбовець звертається з рапортом до безпосереднього командира (начальника), а у разі якщо він не може вирішити порушені у рапорті питання,- до наступного прямого командира (начальника).
Тобто рапорт це вид службового документу Збройних Сил України, який є письмовим звернення військовослужбовця до вищого по посаді чи званню військовослужбовця з викладом питань службового або особистого характеру та відображає прагнення військовослужбовця реалізувати свої права.
Тому слід розрізняти поняття «пропозицій (зауваження), заяви (клопотання) і скарги» які подаються військовослужбовцями та «рапорти» військовослужбовців, подача та механізм розгляду яких регулюється різними нормативно-правовим актами та вирішують зовсім різні питання.
У ході розгляду справи суд не здобув доказів того, що рапорт позивача від 13.02.2026 був направлений та отриманий військовою частиною НОМЕР_2 , а у цього відповідача виник обов`язок щодо його розгляду за процедурою, регламентованою Порядком №531, та прийняття рішення стосовно порушених у рапорті питань.
Суд зазначає, що обов`язковою передумовою розгляду рапорту військовослужбовця є його належне подання за підпорядкованістю "по команді". Надсилання рапорту до Міністерства оборони України не може вважатися належним способом звернення до командира військової частини НОМЕР_2 , який є його прямим начальником та уповноважений вирішувати питання звільнення позивача зі служби.
Суд не заперечує право позивача на звільнення з військової служби, втім позивач не дотримався порядку подання рапорту про звільнення зі служби, оскільки направив його засобами поштового зв`язку не за місцем служби - до військової частини НОМЕР_2 , а на адресу Генерального штабу Збройних Сил України та Міністерства оборони України.
Як вже зазначалося до повноважень Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України не належить розгляд рапортів військовослужбовців військових частин та прийняття за ними кадрових рішень, оскільки такі повноваження належать командирам військових частин, у яких ці військовослужбовці проходять службу.
Рапорт військовослужбовця про звільнення з військової служби у зв`язку з сімейними обставинами, не належить до документів військовослужбовців для обміну, якими в особливий період між органами військового управління (Міністерства оборони України та Генерального штабу Збройних Сил України ) та військовими частинами використовується система електронного документообігу.
Суд не встановив порушень прав позивача з боку відповідача, тому відмовляє у задоволенні його позову.
Для реалізації позивачем права на звільнення, передбаченого статтею 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", позивачу слід звернутися до командира військової частини НОМЕР_2 з рапортом про звільнення з військової служби, подавши його у письмовій формі (паперовій або електронній) безпосередньо до військової частини НОМЕР_2 .
Судові витрати сторони не понесли.
Керуючись ст.ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255 КАС України, суд, -

ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_2 . код ЄДРПОУ НОМЕР_3 ) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача: Міністерство оборони України (03168, м. Київ, пр-т. Повітряних Сил, буд. 6, код ЄДРПОУ 00034022)-відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено в апеляційному порядку до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення у повному обсязі складено та підписано 05.05.2026.

Суддя О.В. Конишева