ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа №286/2853/25 Головуючий у 1-й інст. Гришковець А. Л.
Категорія 39 Доповідач Панкеєва В. А. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Панкеєвої В.А.,
суддів Галацевич О.М.,
Шевчук А.М.,
за участю секретаря Добровольської В.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Житомирі цивільну справу № 286/2853/25 за позовом товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
за апеляційною скаргою представника ОСОБА_1 - адвоката Мартинюк Марії Русланівни
на рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Гришковець А.Л. у м. Овручі,

встановив:

У серпні 2025 року товариство з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (далі - ТОВ "Українські фінансові операції") звернулося до суду з позовом, у якому просило стягнути з  ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 108647,90 грн, з них: 11999,99 грн заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 60947,94 грн заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором, 35699,97 грн заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції", 2422,40 грн судового збору та 10000,00 грн. 
Крім того, просило в порядку ч.ч.10-11 ст.265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання цього рішення, нараховувати інфляційні втрати і 3% річних відповідно до статті 625 Цивільного кодексу України за формулою: розрахунок інфляційних втрат: І = ((si * s): 100) - s, де І - сума інфляційних втрат; si - індекс інфляції за певний період; s - сума заборгованості; 100 - переведення відсотків, розрахунок 3 % річних: С* 3: 100: 365 * Дн., де С - сума основного боргу; 3 - 3% річних; 100 - переведення відсотків; 365 - кількість днів у році; Дн. - кількість днів прострочення, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму інфляційних втрат і 3 % річних з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Українські фінансові операції". Роз`яснити органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання рішення суду, що у разі часткової сплати основного боргу, інфляційні втрати і 3% річних нараховуються на залишок заборгованості, що залишився, при цьому день часткової оплати не включається до періоду часу, за який може здійснюватися таке нарахування.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 09.04.2024 між товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна" (далі - ТОВ "Лінеура Україна") та  ОСОБА_1 укладено договір № 4540743 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, за умовами якого ТОВ "Лінеура Україна" надало відповідачу кредит у розмір 12000 грн строком на 350 днів: з 09.04.2024 по 25.03.2025, зі сплатою процентів за користування кредитом визначених п.п.1.4.1. та 1.4.2 договору.
На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. договору, ТОВ "Лінеура Україна" надало кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок відповідача за реквізитами електронного платіжного засобу (платіжної картки)  НОМЕР_1 , яку  ОСОБА_1  вказано особисто під час укладання договору.
Відповідач умови договору не виконав у повному обсязі, у зв`язку з чим, згідно з розрахунку заборгованості за договором № 4540743 від 09.04.2024 у період з 09.04.2024 по 25.11.2024 включно, первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами на загальну суму 60947,94 грн.
Станом на 25.11.2024 загальна сума заборгованості відповідача за договором № 4540743 від 09.04.2024 становить: тіло кредиту 11999,99 грн, заборгованість за процентами 60947,94 грн.
Відповідно до укладеного Договору факторингу від 25.11.2024 № 25/11/2024 до ТОВ "Українські фінансові операції" від ТОВ "Лінеура Україна" перейшло право грошової вимоги до відповідача за вказаним договором на загальну суму боргу - 72947,93 грн.
Станом на дату укладання договору факторингу від 25.11.2024 №25/11/2024, строк дії договору № 4540743 від 09.04.2024 не закінчився, а тому, в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" у період з 26.11.2024 по 24.03.2025 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 35700,00 грн.
Рішенням Овруцького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Українські фінансові операції" заборгованість за договором №4540743 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2024 в сумі 108647,90 грн, з них: 11999,99 грн заборгованості за основним боргом, 60947,94 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, 35699,97 грн заборгованості за процентами, нарахованими позивачем за 119 календарних днів, судовий збір в сумі 2422,40 грн та витрати на правову допомогу в сумі 3500, 00 грн. В задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції представник ОСОБА_1 - адвокат Мартинюк М.Р. подала апеляційну скаргу, у якій просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким позовну заяву ТОВ "Українські фінансові операції" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - задовольнити частково, а саме стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором в розмірі 56689,99 грн, з яких: 11999,99 грн - заборгованість за тілом кредиту; 44690,00 грн - заборгованість за відсотками; у задоволенні решти позовних вимог - відмовити. 
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що рішення суду першої інстанції в частині визначення розміру заборгованості ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права, оскільки суд безпідставно прийняв розрахунок позивача та не врахував обмеження максимально допустимого розміру денної процентної ставки, встановлені пунктом п`ятим статті 8 та пунктом 17 Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про споживче кредитування". 
За договором № 4540743 від 09 квітня 2024 року первісно було надано кредит у сумі 10 000,00 грн, а 10 квітня 2024 року сторони уклали додатковий договір, відповідно до якого здійснено докредитування у розмірі 2000,00 грн, у зв`язку з чим загальна сума кредиту склала 12000,00 грн. 
На думку апелянта, з урахуванням установлених законом обмежень максимального розміру процентної ставки та фактичного строку користування кредитом, загальна сума процентів, яка могла бути правомірно нарахована, становить 47390,00 грн. Оскільки позичальником було сплачено 2700,00 грн у рахунок погашення процентів та 0,01 грн у рахунок основної суми боргу, до стягнення, за його розрахунком, підлягає стягненню 44690,00 грн процентів та 11999,99 грн заборгованості за тілом кредиту, а всього 56689,99 грн. 
Крім того, апелянт заперечує проти стягнення на користь позивача 3500,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, вважаючи їх завищеними та неспівмірними зі складністю справи. Посилаючись на практику Європейського суду з прав людини та Верховного Суду, зокрема постанову Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц, зазначає, що справа не є складною, не потребувала значного обсягу юридичної роботи, а тому розумним і співмірним розміром таких витрат є 2564,32 грн. 
З огляду на викладене, просить змінити рішення суду першої інстанції та задовольнити позов частково, стягнувши з нього 56689,99 грн заборгованості за кредитним договором, з яких 11999,99 грн - заборгованість за основною сумою боргу та 44690,00 грн - проценти за користування кредитом, а також зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 2564,32 грн.
Ухвалами Житомирського апеляційного суду від  17 березня 2026 року відкрито провадження у справі та справу призначено до розгляду на 11:30 год. 28 травня 2026 року.
24 березня 2026 року від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу.
Позивач у відзиві на апеляційну скаргу зазначає, що рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим. Договір № 4540743 про надання коштів на умовах споживчого кредиту був укладений 09 квітня 2024 року між ТОВ "Лінеура Україна" та відповідачем строком до 25 березня 2025 року. Посилаючись на правовий висновок Великої Палати Верховного Суду, викладений у постанові від 14 листопада 2018 року у справі № 2-1383/2010, позивач зазначає, що укладений правочин користується презумпцією правомірності, а тому породжує для сторін відповідні цивільні права та обов`язки і є обов`язковим до виконання. 
Також звертає увагу, що на момент укладення кредитного договору та протягом строку його дії відповідач не мав статусу військовослужбовця. За даними копії військового квитка, долученої до апеляційної скарги, відповідач проходить військову службу за контрактом лише з 21 серпня 2025 року.
Крім того, посилається на постанову Вінницького апеляційного суду у справі № 131/803/25, у якій за подібних фактичних обставин апеляційний суд дійшов висновку про відсутність підстав для зменшення розміру процентів за користування кредитом. На думку позивача, на відміну від справ, у яких суди застосовували принципи справедливості та добросовісності для коригування розміру нарахувань, у даній справі відповідач здійснив лише незначні платежі, що свідчить про неналежне виконання ним узятих на себе договірних зобов`язань, а тому підстав для зменшення суми процентів немає. 
Інші доводи апеляційної скарги, на переконання позивача, не містять обставин, які б спростовували висновки суду першої інстанції або свідчили про неправильне застосування судом норм матеріального чи процесуального права, а тому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення - без змін. 
В судове засідання не з`явилися апелянт та його представник, в апеляційній скарзі адвокат Мартинюк М.Р. просила розгляд апеляційної скарги проводити без їх участі.
З урахуванням положень ч.2 ст.372 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України) колегія суддів вважає за можливе розглянути справу за відсутності осіб, які не з`явилися в судове засідання.
Представник позивача заперечив щодо задоволення апеляційної скарги.
Вислухавши представника позивача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню з таких підстав.
Судом під час розгляду справи встановлено, що 09.04.2024 між ТОВ "Лінеура Україна" та  ОСОБА_1 укладено договір № 4540743 про надання коштів на умовах споживчого кредиту, який був підписаний відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором "36696" (а.с.104-113).
За умовами укладеного договору, ТОВ "Лінеура Україна" зобов`язується надати клієнту грошові кошти в гривні (далі - кредит) на умовах строковості, зворотності, платності, а  ОСОБА_1 зобов`язується повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Відповідно до п.1.2. тип кредиту - кредит, сума кредиту складає 10000,00 грн.
Згідно із п.1.3. договору строк кредиту 350 днів, періодичність платежів зі сплати процентів - кожні 25 днів.
На підставі погоджених умов, викладених в п.2.1. договору ТОВ "Лінеура Україна" надає кредит у безготівковій формі шляхом перерахування коштів кредиту на банківський рахунок фізичної особи за реквізитами електронного платіжного засобу, яку відповідачем вказано особисто під час укладання договору.
Згідно з п.3.1. договору проценти, що нараховуються за цим договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод "факт/факт".
Пунктом 1.4.1. договору передбачено стандартну процентну ставку, яка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п.1.3 договору.
Відповідно до п.1.4.2. передбачено знижену процентну ставку, яка становить 0,63 % за кожен день користування кредитом та застосовується на таких умовах: якщо клієнт до 03.05.2024 (включно) або протягом трьох календарних днів, що слідують за вказаною датою, сплатить кошти в сумі, не менше суми першого платежу, визначеного в Графіку платежів, або здійснить часткове дострокове повернення кредиту, Клієнт як учасник Програми лояльності отримає від товариства індивідуальну знижку на стандартну процентну ставку, в зв`язку з чим розмір процентів, що повинен сплатити клієнт за стандартною процентною ставкою до вказаної вище дати буде перераховано за зниженою процентною ставкою. У випадку невиконання клієнтом умов для отримання індивідуальної знижки від товариства, користування кредитом для клієнта здійснюється за стандартною процентною ставкою на звичайних (стандартних) умовах, що передбачені цим договором та доступні для інших клієнтів, які не мають окремих індивідуальних знижок стандартної процентної ставки. 
При цьому, клієнт розуміє та погоджується, що застосування зниженої процентної ставки є виключно його правом отримання індивідуальної знижки лише як учасника Програми лояльності та лише за умови виконання ним вимог для її застосування, передбачених цим договором. Клієнт погоджується, повністю розуміє та поінформований, що у разі невикористання клієнтом права на отримання знижки (невиконання умов для отримання знижки) застосовується стандартна процентна ставка, при цьому застосування стандартної процентної ставки без знижки, не є зміною процентної ставки, порядку її обчислення та порядку сплати у бік погіршення для Клієнта, оскільки надання кредиту за цим Договором здійснюється саме на умовах стандартної процентної ставки. 
Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ "Лінеура Україна" свої зобов`язання перед відповідачем виконало та надало йому кредит в сумі 10000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_2 , емітовану банком акціонерним товариством "Універсал Банк", що підтверджується листом від 15.09.2025 № БТ/Е-13174 (а.с.137).
В подальшому, позичальником одноразовим ідентифікатором "90249" було підписано додатковий договір та відповідно кошти у розмірі 2000,00 гривень від первісного кредитора згідно договору були надіслані платіжною системою ТОВ "Універсальні платіжні рішення" на картку № НОМЕР_2 (а.с.72).
Згідно з розрахунку заборгованості за договором № 4540743 від 09.04.2024 у період з 09.04.2024 по 25.11.2024 включно первісним кредитором було нараховано проценти за користування грошовими коштами на загальну суму 60947,94 грн (а.с.66-70).
Станом на 25.11.2024 загальна сума заборгованості відповідача за договором № 4540743 від 09.04.2024 склала: тіло кредиту 11999,99 грн, заборгованість за процентами 60947,94 грн, на загальну суму 72947,93 грн.
25.11.2024 між ТОВ "Українські фінансові операції" та ТОВ "Лінеура Україна" укладено договір факторингу № 25/11/2024, за умовами якого до ТОВ "Українські фінансові операції" перейшло право грошової вимоги до відповідача за № 4540743 від 09.04.2024 на загальну суму боргу - 72947,93 грн (а.с.35-44).
Станом на дату укладання договору факторингу від 25.11.2024 № 25/11/2024, строк дії договору № 4540743 від 09.04.2024 не закінчився та в межах строку дії договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ "Українські фінансові операції" у період з 26.11.2024 по 24.03.2025 здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 35700,00 грн (а.с.98-99).
Таким чином, загальна сума заборгованості за кредитним договором складає 108647,90 грн, з них: 11999,99 грн заборгованості за основним боргом (сумою кредиту), 60947,94 грн заборгованості за процентами нарахованими первісним кредитором, 35699,97 грн заборгованості за процентами нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції". 
Задовольняючи частково позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з того, що відповідачем не вживаються заходи щодо добровільного погашення суми кредитної заборгованості за договором №4540743 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2024 у повному обсязі, суд вважає за необхідне стягнути з нього суму заборгованості. При цьому, суд відмічає, що заборгованість за штрафними санкціями до складу заборгованості за кредитним договором не входить.
Однак повністю з такими висновками суду погодитись неможливо з огляду на таке.
Частиною 1 статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (ст.5 ЦПК України).
Відповідно до частини 1 статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
За приписами ч.1-2 ст.202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво - чи багатосторонніми (договори).
За змістом ч.1-2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків (ч.1 ст.626 ЦК України).
В силу ч.1 ст.628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч.1 ст.638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Із положень ч.1 ст.634 ЦК України слідує, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст.639 ЦК України, згідно з якою договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі. Якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами. Якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексу України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст.205, 207 ЦК України).
Аналогічні висновки викладені у постановах Верховного Суду від 23 березня 2020 року у справі №404/502/18, від 09 вересня 2020 року у справі №732/670/19, від 07 жовтня 2020 року у справі №127/33824/19.
Відповідно до ч.1, 3, 4, 7 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію" пропозиції укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-комунікаційних системах. Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовий формі (ч.12 ст.11 Закону України "Про електронну комерцію").
Відповідно до п.6 ч.1 ст.3 вказаного Закону електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
Отже, електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ, який накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Згідно з ч.1 ст.1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За змістом ст.1056-1 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору. Фіксована процентна ставка є незмінною протягом усього строку кредитного договору. Особливості застосування змінюваної процентної ставки за договором про надання споживчого кредиту встановлюються законом.
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Статтями 525-526 ЦК України визначено, що одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
За положеннями ст.625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання грошового зобов`язання.
Згідно зі ст.611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Договори в судовому порядку відповідачем не оскаржувалися, не визнавалися недійсними, тобто, відповідно до статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності указаних правочинів.
У даній справі встановлено, розмір боргу за тілом кредиту в сумі 11999,99 грн відповідачем не оспорено, а отже суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про стягнення боргу в цій частині у повному обсязі.
Однак, колегія суддів не може погодитися з розміром нарахованих процентів за користування кредитними коштами, з огляду на таке.
22 листопада 2023 року був прийнятий Закон України № 3498-ІХ "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" (далі - Закон № 3498-ІХ), який набрав чинності 24 грудня 2023 року.
Вказаним Законом було внесено зміни до Закону України №1734-VIII. 
Зокрема, ст.8 Закону України №1734-VIII доповнено частиною п`ятою, якою визначено, що максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1%.
Водночас, п.17 "Прикінцевих та перехідних положень" Закону №1734-VIII визначено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг", максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5%; протягом наступних 120 днів - 1,5%. 
Згідно пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону, яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки, поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Оскільки Закон України №3498-ІХ набув чинності 24.12.2023 та застосовано визначений законодавством перехідний період до запровадження максимального розміру денної процентної ставки, в період часу з 24.12.2023 до 22.04.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 2,5% (що не перевищує денну процентну ставку, визначену в договорі), в період часу з 22.04.2024 до 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1,5%, а з 20.08.2024 максимальний розмір денної процентної ставки 1%.
При цьому, згідно пункту 2 розділу ІІ "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України №3498-ІХ, дія пункту 5 розділу I цього Закону (яким власне і запроваджено максимальний розмір денної процентної ставки) поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Вказане свідчить про те, що у випадку продовження дії кредитних договорів після набрання чинності Законом України №3498-ІХ, умови щодо обмеження максимального розміру денної процентної ставки застосовуються автоматично і не вимагають внесення змін до договору, так як характер цих правових норм є імперативним і не передбачає можливості відхилення від них при укладенні чи зміні договорів про надання споживчого кредиту.
А тому відповідно до положень ч.5 ст.8 та ч.5 ст.12 Закону № 1734-VIII максимальний розмір денної процентної ставки із 23 квітня 2024 року по 20 серпня 2024 року не може перевищувати - 1,5%, а з 21 серпня 2024 року та надалі - 1%.
Суд першої інстанції не звернув уваги на те, що відсоткова ставка, встановлена вказаними договорами, не відповідає умовам чинного законодавства.
Із проведеного судом розрахунку вбачається, що заборгованість відповідача за процентами за користування кредитом за договором № 4540743 від 09.04.2024:
- з 09.04.2024 по 25.11.2024 включно перед первісним кредитором становить 30374,37 грн (33074,37 грн - 2700,00 грн):
з 09.04.2024 по 09.04.2024 - 10000,00 х 0,63 % х 1 день = 63,00 грн;
з 10.04.2024 по 10.04.2024 - 2000,00 х 0,63 % х 1 день =12,60 грн;
з 11.04.2024 по 01.05.2024 - 12000,00 х 0,63 % х 21 день = 1587,60 грн;
з 02.05.2024 по 03.05.2024 - 11999,99 х 0,63 % х 2 дні =151,20 грн;
з 04.05.2024 по 20.08.2024 - 11999,99 х 1,5% х 109 днів =19619,98 грн;
з 21.08.2024 по 25.11.2024 - 11999,99 х 1% х 97 днів =11639,99 грн.
- з 26.11.2024 по 24.03.2025 включно перед позивачем становить 14279,99 грн:
з 26.11.2024 по 24.03.2025 - 11999,99 х 1% х 119 днів =14279,99 грн.
Враховуючи вищенаведене апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, а рішення суду першої інстанції в частині стягнення заборгованості за договором № 4540743 про надання споживчого кредиту від 09.04.2024 та додаткової угоди від 10.04.2024 в розмірі 108647,90 грн - зміні із зменшенням суми стягнутої заборгованості із 108647,90 грн до 56654,35 грн, з яких: 11999,99  грн - сума заборгованості за основною сумою боргу; 30374,37 грн - сума заборгованості за процентами, нарахованими товариством з обмеженою відповідальністю "Лінеура Україна"; 14279,99 грн сума заборгованості за процентами, нарахованими ТОВ "Українські фінансові операції".
У відповідності до положень статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини на які посилається як на підставу своїх вимог та заперечень. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказуванню підлягають обставини, які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у сторін та інших осіб, які беруть участь у справі, виникає спір. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа "Серявін та інші проти України", № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Відповідно до статті 89 ЦПК України виключне право оцінки доказів належить суду, який має оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Статтею 376 ЦПК України передбачено, що підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: 1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права. Зміна судового рішення може полягати в доповненні або зміні його мотивувальної та (або) резолютивної частин.
За таких обставин, враховуючи вищевикладене апеляційну скаргу слід задовольнити частково, рішення суду першої інстанції змінити.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Згідно з частиною 1 статті 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до пункту 1 частини 3 статті 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
Судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі відмови в позові - на позивача. Якщо суд апеляційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (стаття 141 ЦПК України). 
За звернення до суду із позовом ТОВ "Українські фінансові операції" сплатило 2422,40 грн судового збору.
Позов ТОВ "Українські фінансові операції" задоволено на 52,14 % (56654,35 грн : 108647,90 грн х 100%), відтак, із  ОСОБА_1 на користь ТОВ "Українські фінансові операції" підлягає стягненню судовий збір у розмірі 1263,04 грн (2422,40 грн х 52,14 %) та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 1 824,90 грн (3500 грн х 52,14 %).
Із ТОВ "Українські фінансові операції" на користь  ОСОБА_1 підлягає стягненню судовий збір за звернення до суду із апеляційною скаргою у розмірі 3633,60 грн. 

Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 376, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд

ухвалив:

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Мартинюк Марії Русланівни задовольнити частково.
Рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року змінити.
Викласти абзац 2 резолютивної частини рішення Овруцького районного суду Житомирської області від 01 грудня 2025 року в наступній редакції:
"Стягнути з ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_3 ), який проживає за адресою: АДРЕСА_1 , на користь товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" (код ЄДРПОУ: 40966896), яке знаходиться за адресою: вул. Набережно-Корчуватська, 27, приміщ. 2 в м. Київ, заборгованість за договором №4540743 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 09.04.2024 в сумі 56654,35 грн (п`ятдесят шість тисяч шістсот п`ятдесят чотири гривні 35 копійок), з них: 11999,99 грн заборгованості за основним боргом, 30374,37 грн заборгованості за процентами, нарахованими первісним кредитором, 14279,99 грн заборгованості за процентами, нарахованими товариством з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" за 119 календарних днів, судовий збір в сумі 1 263,04 грн (одна тисяча двісті шістдесят три гривні 04 копійки) та витрати на правову допомогу в сумі 1824,90 грн (одна тисяча вісімсот двадцять чотири гривні 90 копійок)".
У решті рішення суду першої інстанції залишити без змін.
Стягнути з товариства з обмеженою відповідальністю "Українські фінансові операції" на користь ОСОБА_1 3633,60 грн судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий: В.А. Панкеєва

Судді: О.М. Галацевич

А.М. Шевчук

Повне судове рішення складено 01 червня 2026 року.