ПОЛТАВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Справа № 526/3622/23  Номер провадження 22-ц/814/1431/26	Головуючий у 1-й інстанції Максименко Л.В.  Доповідач ап. інст. Чумак О. В.	

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 квітня 2026 року 	м. Полтава	

Колегія суддів судової палати з розгляду цивільних справ Полтавського апеляційного суду у складі:

головуючої судді Чумак О.В.
суддів Дряниці Ю.В., Пікуля В.П.,
при секретарі Ванди А.М.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 
на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року
у справі за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування Гадяцької міської ради про визначення місця проживання дітей.

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2023 року ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування Гадяцької міської ради про визначення місця проживання дітей. 
В обґрунтування позовних вимог вказала, що вони з відповідачем мають трьох спільних неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , які народжені в шлюбі. Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року, яке набрало законної сили 26 жовтня 2017 року, розірвано шлюб, укладений 12 липня 2007 року у відділі ДРАЦС РС Гадяцького РУЮ у Полтавській області, між нею та ОСОБА_1 , а також визначено місце проживання неповнолітніх дітей з батьком - ОСОБА_1 . 
В подальшому відповідач створив сім`ю з іншою жінкою, з якою також має малолітню дитину. Після одруження ОСОБА_1 не займався вихованням дітей, а усі обов`язки по їх догляду, навчанню та вихованню доручив своїй матері ОСОБА_6 . Знаючи це, вона неодноразово зверталась, як до колишнього чоловіка, так і до його матері з проханням повернути їй дітей, щоб вони проживали разом з нею, проте відповідач відмовив. В умовах воєнного стану, ОСОБА_1 , як багатодітний батько, що самостійно їх виховує, виїхав за кордон. При цьому їх неповнолітні діти ОСОБА_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_5 залишились проживати з бабусею - матір`ю відповідача ОСОБА_6 . 
Вказує, що відповідач залишив дітей, що свідчить про його ухилення від виконання батьківських обов`язків. Вважає, що проживання дітей з нею, буде відповідати інтересам дітей, позитивно сприяти їх розвитку як психологічному, так і фізичному. 
Просила визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 з нею.

Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року позовні вимоги ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , третя особа: Служба у справах дітей Гадяцької міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача орган опіки та піклування Гадяцької міської ради про визначення місця проживання дітей - задоволено. 
Змінено місце проживання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , визначене рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року (справа № 526/893/17).
Визначено місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , із матір`ю ОСОБА_2 .
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судові витрати у вигляді сплаченого судового збору в розмірі 1073.60 грн.

З цим рішенням не погодився ОСОБА_1  та оскаржив його в апеляційному порядку. Просить рішення суду скасувати та відмовити у задоволенні позовних вимог.
В обґрунтування доводів апеляційної скарги вказує, що висновки суду не відповідають обставинам справи. Зазначає, що відповідно до акту обстеження умов проживання за адресою: АДРЕСА_1 , потреби дітей задоволені в повному обсязі , створені належні умови для проживання. Тоді як за місцем реєстрації позивача умови для проживання дітей відсутні, а за місцем її проживання умови для дітей не задовільні. Звертає увагу, що рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради прийнято рішення про недоцільність визначення місця проживання дітей з матір`ю. Крім того, звертає увагу, що позивачка перебуває на обліку у психіатричній лікарні, а відсутність будь яких даних про це під час проходження ВЛК пов`язане з зміною нею прізвища. Також звертає увагу суду на наявність у позивачки заборгованості по сплаті аліментів за весь період проживання дітей з батьком. Крім того, зазначає про порушення судом норм матеріального права, оскільки діти, які досягли 14 річного віку мають право самі обирати місце свого проживання.

У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_7 посилаючись на законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції просила апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін.

Ухвалою Полтавського апеляційного суду від 10 березня 2026 року залучено до участі у справі ОСОБА_8 , в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору.
У відзиві на апеляційну скаргу ОСОБА_8 підтримала апеляційну скаргу та просила її задовольнити. 

Колегія суддів, заслухавши суддю-доповідача, пояснення позивачки, представника відповідача та третьої особи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, приходить до наступного висновку.

З матеріалів справи вбачається, що позивач та відповідач з 12 липня 2007 року перебували у зареєстрованому шлюбі.
Від шлюбу мають трьох неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Рішенням Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року у цивільній справі №526/893/17 шлюб між ОСОБА_9 та ОСОБА_1 розірвано. Визначено місце проживання неповнолітніх дітей з батьком - ОСОБА_1 .
Ухвалою Апеляційного суду Полтавської області від 26.10.2017 рішення Гадяцького районного суду у справі № 526/893/17 в частині щодо визначення місця проживання неповнолітніх дітей з батьком ОСОБА_1 залишено без змін.
Рішенням Гадяцького районного суду від 05.03.2018 у справі №526/2582/17 стягнуто з ОСОБА_9 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 в розмірі 1/ 2 частини всіх видів заробітку відповідача, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісяця (на кожну дитину), починаючи з 14.12.2017 до досягнення дітьми повноліття.
Згідно довідок, виданих виконавчим комітетом Гадяцької міської ради від 23.11.2017 року неповнолітні діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідно до витягів з Єдиного державного демографічного реєстру позивач ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 ; відповідач ОСОБА_1 зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , але ні позивач, ні відповідач за місцем реєстрації не проживають.
Згідно повідомлення Державної прикордонної служби України №19-388/18/24- Вих від 03.01.2024 ОСОБА_1 виїхав з України 14.11.2022 на пункті пропуску Ягодин.
Також судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 проживає у Польщі, де працює в м. Познань та має самостійний заробіток.
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї №894 від 03.07.2023 ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 . За вказаною адресою проживала з співмешканцем ОСОБА_10 .
31 серпня 2023 року ОСОБА_9 звернулась до Служби у справах дітей Гадяцької міської ради із заявою про визначення місця проживання неповнолітніх дітей разом з матір`ю.
ОСОБА_9 службою у справах дітей Гадяцької міської ради у листі від 04.09.2023 було рекомендовано з огляду на рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 26 вересня 2017 року, яким визначено місце проживання дітей з батьком ОСОБА_1 , звернутись до суду для вирішення даного питання.
Згідно висновку служби у справах дітей, затвердженого рішенням виконавчого комітету Гадяцької міської ради від 30 січня 2024 року, складеного на виконання ухвали Гадяцького районного суду від 13 грудня 2023 року комісія вважає за недоцільне визначити місце проживання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 разом з матір`ю - ОСОБА_9 .
Відповідно до акту обстеження матеріально-побутових умов сім`ї від 05.01.2024, проведеного на вимогу суду відповідно до ухвали від 13.12.2023, ОСОБА_9 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 , але фактично проживає за адресою: АДРЕСА_3 , де незадовільні умови проживання, проводиться ремонт. Умови для проживання дітей не створені.
Судом також встановлено, що з січня 2025 року ОСОБА_11 проживає разом з матір`ю ОСОБА_9 .
Згідно акту обстеження умов проживання від 08.08.2025 ОСОБА_9 проживає у орендованій квартирі в АДРЕСА_4 разом з сином - ОСОБА_11 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , де мають задовільні умови проживання.
28 червня 2025 року ОСОБА_9 змінила своє прізвище ОСОБА_12 на ОСОБА_13 , що підтверджується свідоцтвом про зміну імені серії НОМЕР_1 , виданим 28.06.2025 Гадяцьким відділом ДРАЦС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції.
ОСОБА_2 працює медичною сестрою з неповним навантаженням в закладі загальної середньої освіти Римарівського ліцею Краснолуцької сільської ради, що підтверджується довідкою Римарівського ліцею Краснолуцької сільської ради від 10.10.2025.
З 14 жовтня 2025 року ОСОБА_7 перебуває на військовому обліку, є військовозобов`язаною.
Відповідно до повідомлення КНП «Гадяцька МЦЛ» №01-16/2043 від 23.10.2025 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , перебуває на диспансерному обліку у лікаря-психіатра КНП «Гадяцька МЦЛ», лікувалась останній раз в 2017 році. На диспансерному обліку у лікаря-нарколога не перебуває.
На підставі довідки ВЛК від 07.10.2025 ОСОБА_7 є придатною до військової служби.
Відповідно до розрахунку заборгованості по аліментах Гадяцького відділу ДВС у Миргородському районі Полтавської області Східного міжрегіонального управління міністерства юстиції №25863 від 15.08.2025, заборгованість ОСОБА_2 по аліментах станом на 01.08.2025 становить 436 252,73 грн.

Відповідно до статті 160 СК України місце проживання дитини, яка не досягла десяти років, визначається за згодою батьків. Місце проживання дитини, яка досягла десяти років, визначається за спільною згодою батьків та самої дитини. Якщо батьки проживають окремо, місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, визначається нею самою.
Надаючи оцінку позовним вимогам, щодо визначення місця проживання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , колегія судів звертає увагу, що на момент постановлення оскаржуваного рішення, вони досягли чотирнадцятирічного віку.
Тоді як, у разі спору місце проживання малолітньої дитини (фізичної особи у віці до чотирнадцяти років) визначається органом опіки та піклування або судом, проте при вирішенні вказаного питання, що стосується дитини, яка досягла 14 років, то закон не передбачає можливості вирішення такого спору органом опіки та піклування або судом, оскільки в цьому випадку слід керуватися частиною третьою статті 160 СК України та положеннями частини другої статті 29 ЦК України.
Тобто, в силу зазначених норм законодавства дитина може вільно обирати собі місце проживання з кимось із батьків, які мають у власності житлові приміщення. Суд не може визначати місце проживання дитини, яка досягла чотирнадцяти років, за позовом когось із батьків, оскільки таке право вибору місця проживання надано законом самій дитині. Тобто з чотирнадцяти років особа самостійно визначає, з ким із батьків хоче проживати (постанова Верховного Суду від 17 травня 2023 року у справі № 351/611/21, провадження № 61-990св23). Аналогічний правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 січня 2024 року у справі № 711/2287/21.
За вказаних обставин суд позбавлений права вирішувати питання встановлення місця проживання ОСОБА_3 , та ОСОБА_4 .
Переглядаючи рішення суду в частині визначення місця проживання ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , колегія суддів звертає увагу на наступне.
Частиною 3 статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років є місце проживання її батьків (усиновлювачів) або одного з них, з ким вона проживає, опікуна або місцезнаходження навчального закладу чи закладу охорони здоров`я тощо, в якому вона проживає, якщо інше місце проживання не встановлено за згодою між дитиною та батьками (усиновлювачами, опікуном) або організацією, яка виконує щодо неї функції опікуна.
У разі спору місце проживання фізичної особи у віці від десяти до чотирнадцяти років визначається органом опіки та піклування або судом.
У частині 3 статті 51 Конституції України передбачено, що сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Згідно статті 8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Статтею 12 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованої постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція), в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Європейський суд з прав людини зауважує, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (HANT v. UKRAINЕ, № 31111/04, § 54, ЄСПЛ, від 07 грудня 2006 року).
Батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини (частина 3 статті 11 Закону України «Про охорону дитинства»).
Відповідно до частин 1, 2 статті 161 СК України якщо мати та батько, які проживають окремо, не дійшли згоди щодо того, з ким із них буде проживати малолітня дитина, спір між ними може вирішуватися органом опіки та піклування або судом.
Крім того, дитина має право бути вислуханою батьками, іншими членами сім`ї, посадовими особами з питань, що стосуються її особисто, а також питань сім`ї, дитина, яка може висловити свою думку, має бути вислухана при вирішені між батьками, іншими особами спору щодо її вихованні, місця проживання. Суд має право постановити рішення всупереч думці дитини, якщо цього вимагають її інтереси. (стаття 171 СК України).
У постанові Верховного Суду від 30 жовтня 2019 року у справі № 352/2324/17 зазначено, що питання забезпечення інтересів дитини ґрунтується на розумінні, що розлучення батьків для дітей - це завжди тяжке психологічне навантаження, а дорослі, займаючись лише своїми проблемами, забувають про кардинальні зміни в житті дитини: нове оточення та місце проживання, неможливість спілкування з двома батьками одночасно тощо. Вирішуючи питання про визначення місце проживання дитини, суди мають враховувати об`єктивні та наявні у справі докази, зокрема обстеження умов проживання, характеристики психоемоційного стану дитини, поведінки батьків щодо дитини та висновку органу опіки та піклування. Проте найважливішим у цій категорії справ є внутрішнє переконання судді, яке має ґрунтуватися на внутрішній оцінці всіх обставин в їх сукупності. Адже не можна піддавати формалізму долю дитини, яка через те, що батьки не змогли зберегти відносини або домовитися, не повинна бути позбавлена щасливого та спокійного дитинства.
У постанові Верховного Суду від 14 лютого 2019 року в справі № 377/128/18 вказано, що тлумачення частини 1 статті 161 СК України свідчить, що під час вирішення спору щодо місця проживання малолітньої дитини враховується ставлення батьків до виконання своїх батьківських обов`язків, особисту прихильність дитини до кожного з них, вік дитини, стан її здоров`я та інші обставини, що мають істотне значення. До інших обставин, що мають істотне значення, можна віднести, зокрема: особисті якості батьків; відносини, які існують між кожним з батьків і дитиною (як виконують батьки свої батьківські обов`язки по відношенню до дитини, як враховують її інтереси, чи є взаєморозуміння між кожним з батьків і дитиною); можливість створення дитині умов для виховання і розвитку.
Аналізуючи матеріали справи колегія суддів звертає увагу, що після розірвання шлюбу батьки досягли згоди, що діти залишаться проживати з батьком.
Однак, як встановлено судом та не заперечувалося ОСОБА_1 , він з 2022 року проживає за межами України, при цьому діти проживають в Україні разом з його матір`ю - ОСОБА_8 . 
Колегія суддів звертає увагу на тривалість проживання батька за кордоном та не надання жодних доказів щодо бажання та намір проживати з дітьми, а саме з донькою, в тому числі перевезення її до себе в Польщу. Тоді як сам факт перерахування батьком коштів на їх утримання не свідчить про його спільне проживання з дітьми.
Тобто на момент розгляду справи, як судом першої інстанції так і апеляційної, встановлено, що діти фактично проживають без обох батьків.
При цьому, мати дітей, яка є дієздатною особою, не позбавленою батьківських прав, працевлаштована, має місце проживання, бажає щоб діти проживали з нею, а вона відповідно виконувала свої батьківські обов`язки.
Також встановлено, що на момент винесення рішення матір`ю створені належні умови для проживання доньки разом з нею за місцем її фактичного проживання. 
Надаючи оцінку доводам апеляційної скарги щодо перебування ОСОБА_2 на обліку у психіатричній лікарні, колегія суддів звертає увагу, що само по собі перебування на обліку  не свідчить про її неспроможність належним чином виконувати свої батьківські обов`язки чи небезпеку для дітей. Тоді як з 2017 року відсутні будь які дані, що вона потребує лікування чи має будь-які психіатричні розлади. При цьому, позивачка проходила ВЛК та за результатами огляду не має жодних психіатричних відхилень.
У свою чергу відповідач не надав жодних доказів на підтвердження того, що за період з 2017 року ОСОБА_7 потребувала психіатричної медичної допомоги, чи перебувала в стані небезпечному для себе чи оточуючих.
Крім того, не є підставою для неможливості визначення місця проживання дітей з матір`ю той факт, що позивач має заборгованість зі сплати аліментів.
Разом з цим, суд апеляційної інстанції звертає увагу на те, що за весь час проживання дітей з бабусею - ОСОБА_8 , остання не зверталася до суду з позов про визначення місця проживання дітей з нею.

Згідно пункту 2 частини 1 статті 374 ЦПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до пункту 1, 4 частини 1 статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи викладене колегія суддів приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід задовольнити частково.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року в частині визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування Гадяцької міської ради про визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відмовити.
В іншій частині рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року підлягає залишенню без змін.
За правилами частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Відповідно до частини 13 статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи часткове задоволення позовних вимог, рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року підлягає зміні в частині стягнення судового збору, зменшивши розмір стягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді сплаченого судового збору з 1073,60 грн. до 357, 87 грн.
Оскільки апеляційна скарга судом задоволена частково з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 слід стягнути судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1073,6 грн.

Керуючись ст. 367, 368, 374, 376, 381- 384 ЦПК України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1  - задовольнити частково.
Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року в частині визначення місця проживання дітей ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - скасувати.
У задоволенні позову ОСОБА_2 до ОСОБА_1 , треті особи: служба у справах дітей Гадяцької міської ради, орган опіки та піклування Гадяцької міської ради про визначення місця проживання дітей  ОСОБА_3 та ОСОБА_4 - відмовити.

Рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року в частині стягнення судового збору змінити, зменшивши розмір тягнутого з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 судових витрат у вигляді сплаченого судового збору з 1073,60 грн. до 357, 87 грн.

В іншій частині рішення Гадяцького районного суду Полтавської області від 27 листопада 2025 року залишити без змін.

Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судовий збір за подачу апеляційної скарги в розмірі 1073,6 грн.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена протягом тридцяти днів шляхом подачі касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду.
Повний текст постанови виготовлено 05 травня 2026 року.

Головуючий суддя     О.В. Чумак 

Судді    Ю.В. Дряниця

В.П. Пікуль