Справа №949/348/25
Провадження №1-кп/949/130/26 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
Дубровицький районний суд Рівненської області у складі:
головуючого судді: ОСОБА_1 ,
за участю секретаря:  ОСОБА_2 ,
прокурора: ОСОБА_3 ,
обвинуваченого: ОСОБА_4 ,
захисника обвинуваченого: ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Дубровиця в режимі відеоконференцзв`язку кримінальне провадження, внесене в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025180000000100 від 12 лютого 2025 року по обвинуваченню:
ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця м. Дубровиця Рівненської області, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Грілана» (ЄДРПОУ 39787516), громадянина України, раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.209 Кримінального Кодексу України 

В С ТА Н О В И В:

ОСОБА_4 , будучи уповноваженим здійснювати оперативне управління Товариством з обмеженою відповідальністю «Гралана», діючи на підставі Генеральної довіреності від 15 травня 2015 року від імені директора Товариства з обмеженою відповідальністю «Грілана», реалізуючи свій злочинний умисел, спрямований на незаконне збагачення за рахунок чужого майна - грошових коштів державного бюджету, діючи умисно, з корисливих мотивів, вчинив протиправні дії, які належать до легалізації (відмивання) доходів, одержаних злочинним шляхом, та передбачені ст.5 Закону України «Про запобігання та протидію легалізації (відмиванню) доходів, одержаних злочинним шляхом, фінансуванню тероризму та фінансуванню розповсюдження зброї масового знищення», зокрема спрямовані на легалізацію (відмивання) майна, щодо якого фактичні обставини свідчать про його одержання злочинним шляхом, через здійснення фінансових операцій, у тому числі спрямованих приховування та маскування незаконного походження такого майна, достовірно знаючи, що таке майно прямо одержано злочинним шляхом.
Зокрема, ОСОБА_4 у період часу з 22 жовтня 2019 року по 01 квітня 2021 року, точної дати та часу досудовим розслідуванням не встановлено, будучи уповноваженим здійснювати оперативне управління ТОВ «Грілана», діючи на підставі Генеральної довіреності від 15 травня 2015 року від імені директора ТОВ «Грілана», перебуваючи у невстановленому в ході досудового розслідування місці, маючи право вільного доступу до банківського рахунку НОМЕР_2 (№26007054712182), відкритого на ім`я ТОВ «Грілана» в АТ КБ «Приватбанк» (МФО 30001, код ЄДРПОУ: 14360570, юридична адреса: вул. Грушевського, буд. 1д, м. Київ 01001, Україна), а також право на володіння, використання і розпорядження бюджетними коштами, які надійшли на рахунок від Комунального закладу «Жаденський навчально-виховний комплекс «Загальноосвітня школа І-ІІ ступенів - дошкільний навчальний заклад» Миляцької сільської ради Дубровицького району Рівненської області (код ЄДРПОУ 39134607), а саме: 05 грудня 2019 року надійшло 299 997,25 грн., з призначенням платежу: «0111020;3142-299997,25; за вик. роб. по рекон. буд. школи (добуд вбир); дод. угод. №1 від 24 вересня 2019 року до дог. №24 від 17 вересня 2019 року; акт №3 від 05 грудня 2019 року; в т.ч. ПДВ.», з яких безпідставно зараховано 44 276,64 грн. з ПДВ; 16 березня 2020 року надійшло 441 562,50 грн., з призначенням платежу: «0111020;3142-441562,50; за буд. роб. по рекон. буд. школи (добуд вбир); дод. угод. №3 від 16 березня 2020 року до дог. №24 від 17 вересня 2019 року акти №1, 2 від 16 березня 2020 року; в т.ч. ПДВ.», з яких безпідставно зараховано 93 834,41 грн. з ПДВ; 10 березня 2021 року надійшло 298 659,60 грн., з призначенням платежу «0111061;3142-298659,60; за буд. роб. по рекон. буд. школи (добуд вбир); дод. угод. №5 від 09 березня 2021 року до дог. №24 від 17 вересня 2019 року акт №1 від 09 березня 2021 року; в т.ч. ПДВ.», з яких безпідставно зараховано 52 443,42 грн. з ПДВ; 25 березня 2021 року надійшло 180 550,74 грн., з призначенням платежу «0111061;3142-180550,74; за буд. роб. по рекон. буд. школи (добуд вбир); дод. угод. №5 від 09 березня 2021 року до дог. №24 від 17 вересня 2019 року акт №2 від 24 березня 2020 року; в т.ч. ПДВ.», з яких безпідставно зараховано 44 471,95 грн. з ПДВ, усвідомлюючи незаконне походження коштів на загальну суму 235 026,42 грн., заволодів ними.
Після чого, ОСОБА_4 , достовірно знаючи, що кошти у сумі 235 026,42 грн. прямо одержано злочинним шляхом, та в подальшому, усвідомлюючи, що скоює дії з коштами, одержаними злочинним шляхом; здійснив фінансові операції з вказаними коштами по рахунку НОМЕР_2 (№26007054712182), відкритому ТОВ «Грілана» в АТ КБ «Приватбанк», використавши їх у господарській діяльності ТОВ «Грілана», у тому числі перерахував кошти на рахунок ФОП ОСОБА_4 (РНОКПП НОМЕР_1 ), зокрема: 06 грудня 2019 року у сумі 126 700,00 грн., 18 березня 2020 року у сумі 48 000,00 грн., 12 березня 2021 року у сумі 100 000,00 грн., 26 березня 2021 року у сумі 39 000,00 грн., а також, згідно виписки за період з 01 січня 2019 року по 23 квітня 2024 року, встановлено, що фактично операції здійснювались з 22 жовтня 2019 року по 01 квітня 2021 року, загальна сума перерахованих коштів з рахунка становила 2 835 789,68 гривень.
Будучи допитаним у судовому засіданні як обвинувачений, ОСОБА_4 свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України, визнав повністю та підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. Пояснив, що бюджетні кошти в розмірі 235 026,42 грн, які стали предметом легалізації, повернув у повному обсязі. Також зазначив, що перерахував 200 000 грн на підтримку Збройних Сил України, протягом тривалого часу надає допомогу військовим та витратив близько 500 000 грн власних коштів на ремонт закладу освіти. Просив урахувати наведені обставини, застосувати до нього положення ст. 69 КК України та погодився із запропонованою прокурором мірою покарання.
Захисник ОСОБА_5 у судовому засіданні зазначив, що обвинувачений свою вину визнав повністю, не заперечував фактичних обставин кримінального провадження, щиро розкаявся у вчиненому та активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення. Завдану кримінальним правопорушенням майнову шкоду ОСОБА_4 добровільно відшкодував у повному обсязі, у зв`язку із чим невідшкодовані збитки та неврегульовані майнові наслідки відсутні. Просив урахувати, що обвинувачений раніше не судимий, має позитивні характеристики та сталі соціальні зв`язки, перерахував 200 000 грн на підтримку Збройних Сил України, протягом тривалого часу допомагає військовим, за що отримував подяки від військових підрозділів, а також надав близько 500 000 грн власних коштів на ремонт закладу освіти. На думку захисника, сукупність зазначених обставин істотно знижує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчить про позитивну зміну поведінки обвинуваченого і його соціально відповідальну позицію. Підтримав запропоновану прокурором міру покарання із застосуванням ст. 69 КК України, без призначення додаткових покарань.
Прокурор у судовому засіданні просив визнати ОСОБА_4 винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 КК України. Зазначив, що обставин, які обтяжують покарання обвинуваченого, під час досудового розслідування та судового розгляду не встановлено. До обставин, які пом`якшують покарання, прокурор відніс щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення та добровільне відшкодування завданої шкоди. Також просив урахувати, що бюджетні кошти в розмірі 235 026,42 грн обвинувачений повернув у повному обсязі, а крім того, перерахував 200 000 грн як благодійну пожертву на спеціальний рахунок для підтримки Збройних Сил України. З урахуванням зазначених обставин та даних про особу обвинуваченого прокурор просив із застосуванням ст. 69 КК України призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу в розмірі 13 850 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 235 450 грн, без призначення додаткових покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади чи займатися певною діяльністю та конфіскації майна.
Оскільки обвинувачений ОСОБА_4 повністю визнав себе винуватим, за згодою сторін, відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України, судом було визнано недоцільним дослідження доказів щодо тих фактичних обставин кримінального провадження, які ніким не оспорюються, оскільки обвинувачений правильно розуміє зміст цих обставин, у суду немає сумнівів у добровільності та істинності його позиції, а фактичні обставини кримінального провадження учасниками судового провадження не оспорюються.
Учасникам судового провадження було роз`яснено, що в такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати зазначені фактичні обставини кримінального провадження в апеляційному порядку.
Таким чином, суд обмежив дослідження фактичних обставин кримінального провадження допитом обвинуваченого та дослідженням матеріалів кримінального провадження, які характеризують особу ОСОБА_4 і мають значення для призначення покарання.
Судом зроблено висновок про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_4 доведена повністю, а тому суд кваліфікує його дії за ч. 1 ст. 209 КК України як набуття, володіння, використання та розпорядження майном, щодо якого фактичні обставини свідчили про його одержання злочинним шляхом, у тому числі здійснення фінансових операцій із таким майном та вчинення дій, спрямованих на приховування і маскування походження такого майна, вчинених особою, яка знала, що це майно прямо одержано злочинним шляхом.
Відповідно до ст. 65 КК України та п. 1 постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 24 жовтня 2003 року «Про практику призначення судами кримінального покарання», призначаючи покарання у кожному конкретному випадку, суди зобов`язані враховувати ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу винного та обставини справи, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Відповідно до ст. 50 КК України покарання є заходом примусу і полягає у передбаченому законом обмеженні прав і свобод засудженого та має на меті не тільки кару, а й виправлення засудженого, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженим, так і іншими особами.
Кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 209 КК України, згідно зі ст. 12 КК України належить до категорії тяжких злочинів.
Призначаючи ОСОБА_4 покарання, суд враховує характер і ступінь суспільної небезпечності вчиненого кримінального правопорушення, конкретні обставини його вчинення, розмір майна, з яким здійснювалися фінансові операції, особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення, ставлення до вчиненого, а також обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання.
Обставинами, які відповідно до ст. 66 КК України пом`якшують покарання ОСОБА_4 , суд визнає те, що свою вину у вчиненні інкримінованого йому злочину він визнав повністю, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю злочину, його позитивну посткримінальну поведінку та перерахування коштів на потреби ЗСУ у розмірі 200 000 гривень.
Обставин, які відповідно до ст. 67 КК України обтяжують покарання ОСОБА_4 , судом не встановлено.
Характеризуючи особу обвинуваченого ОСОБА_4 , суд враховує, що він раніше не судимий (Том-3 а.с. 254), на обліку у лікаря-нарколога та лікаря-психіатра не перебуває (Том-3 а.с. 256), за місцем проживання характеризується позитивно (Том-3 а.с. 259).
Судом досліджено досудову доповідь, складену 12 червня 2025 року провідним інспектором Сарненського районного сектору №1 філії Державної установи «Центр пробації» в Рівненській області ОСОБА_6 , згідно з якою ОСОБА_4 одружений, проживає з дружиною та повнолітньою донькою, підтримує добрі сімейні стосунки, має середню спеціальну освіту, працює директором ТОВ «Грілана», має постійний дохід та позитивно характеризується за місцем проживання. Громадського порядку не порушував, спиртними напоями не зловживає, наркотичних засобів не вживає, кримінальних зв`язків не підтримує та асоціальної поведінки не проявляє. До вчиненого ставиться негативно, має позитивні плани на майбутнє, пов`язані з працею, сім`єю, волонтерською діяльністю та підтримкою Збройних Сил України. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення визначено як середній, а ризик заподіяння шкоди життю та здоров`ю — як низький. Орган пробації дійшов висновку про можливість виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі та про те, що він не становить високої небезпеки для суспільства (а.с. 72-77))
З долученої стороною захисту квитанції Акціонерного товариства «Ощадбанк» від 17 квітня 2026 року вбачається, що ОСОБА_4 перерахував на рахунок Миляцької сільської ради кошти в сумі 235 026,50 грн. (а.с. 247)
Враховуючи, що розмір бюджетних коштів, які стали предметом легалізації, становив 235 026,42 грн, суд вважає, що відповідні майнові збитки відшкодовано обвинуваченим у повному обсязі.
Крім того, з квитанції від 28 квітня 2026 року вбачається, що ОСОБА_4 перерахував на спеціальний рахунок Національного банку України благодійний внесок на підтримку Збройних Сил України в розмірі 200 000 грн. (Том-2 а.с. 115).
Судом також досліджено долучені стороною захисту подяки Бучанської міської ради та Бучанського міського голови за 2023–2024 роки. Зі змісту вказаних подяк вбачається, що ОСОБА_4 брав активну участь у відбудові та відновленні соціальної інфраструктури Бучанської міської територіальної громади, зокрема зруйнованої внаслідок військової агресії російської федерації музичної школи міста Буча, адміністративних приміщень комунального підприємства «Бучасервіс» Бучанської міської ради та Бучанської державної податкової інспекції, дитячо-юнацької спортивної школи, сприяв створенню належних умов для роботи нової медичної амбулаторії, розвитку молоді та популяризації здорового способу життя, а також надавав допомогу і підтримку захисникам України (а.с. 248-252).
Наведені обставини позитивно характеризують особу обвинуваченого, свідчать про наявність у нього сталих соціальних зв`язків, активну громадянську позицію, участь у відбудові об`єктів соціальної інфраструктури, пошкоджених унаслідок збройної агресії російської федерації, та надання благодійної допомоги на потреби оборони держави.
Суд ураховує, що обвинувачений у судовому засіданні повністю визнав свою вину, щиро розкаявся, надав показання щодо обставин вчиненого ним кримінального правопорушення та не оспорював фактичних обставин кримінального провадження. Така процесуальна поведінка свідчить про критичне ставлення обвинуваченого до вчиненого та сприяла судовому розгляду кримінального провадження.
Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено покарання у виді позбавлення волі на строк від трьох до шести років із позбавленням права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та з конфіскацією майна.
Відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може призначити основне покарання нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції відповідної частини статті.
У цьому кримінальному провадженні судом установлено сукупність обставин, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого ОСОБА_4 кримінального правопорушення.
Обвинувачений повністю визнав свою вину, щиро розкаявся у вчиненому, активно сприяв розкриттю кримінального правопорушення та добровільно повернув у повному обсязі бюджетні кошти, які стали предметом легалізації. Унаслідок повернення коштів майнові права потерпілої сторони відновлено, майнових та інших претензій до обвинуваченого вона не має і на призначенні йому суворого покарання не наполягає.
Суд також ураховує, що ОСОБА_4 раніше не судимий, має постійне місце проживання, сім`ю, роботу, стабільне джерело доходу та сталі соціальні зв`язки, а обставин, які обтяжують його покарання, не встановлено.
Після вчинення кримінального правопорушення обвинувачений надав значну благодійну допомогу на підтримку Збройних Сил України та брав активну участь у відбудові об`єктів соціальної інфраструктури Бучанської міської територіальної громади, що підтверджується подяками органів місцевого самоврядування.
Суд бере до уваги і висновок органу пробації, відповідно до якого виправлення обвинуваченого без позбавлення або обмеження волі можливе, а сам він не становить високої небезпеки для суспільства.
Таким чином, повне визнання вини, щире каяття, активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, добровільне усунення його майнових наслідків, відсутність претензій до обвинуваченого та обставин, які обтяжують покарання, позитивні дані про особу обвинуваченого, його благодійна і волонтерська діяльність, а також висновок органу пробації у своїй сукупності істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення та свідчать про можливість виправлення обвинуваченого без застосування покарання у виді позбавлення волі.
З огляду на викладене, суд відповідно до ч. 1 ст. 69 КК України вважає за можливе перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції ч. 1 ст. 209 КК України, та призначити ОСОБА_4 покарання у виді штрафу.
Обираючи такий вид покарання, суд виходить із того, що штраф має майновий характер, буде відчутним для обвинуваченого та відповідатиме характеру вчиненого ним кримінального правопорушення, водночас не матиме надмірно суворого характеру.
Визначаючи розмір штрафу, суд ураховує характер і ступінь тяжкості кримінального правопорушення, розмір бюджетних коштів, які стали предметом легалізації та повернуті в повному обсязі, майновий стан обвинуваченого, наявність у нього постійного джерела доходу, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення та позиції учасників судового провадження.
З урахуванням наведеного суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_4 штраф у розмірі 13 850 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 235 450 грн. Такий розмір штрафу є співмірним із розміром бюджетних коштів, які стали предметом легалізації та були повернуті обвинуваченим.
На думку суду, зазначене покарання відповідає принципу індивідуалізації, є справедливим, реальним для виконання та достатнім для виправлення обвинуваченого і попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Вирішуючи питання щодо призначення передбачених санкцією ч. 1 ст. 209 КК України додаткових покарань, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 69 КК України на підставах, передбачених частиною першою цієї статті, суд може не призначати додаткового покарання, передбаченого в санкції відповідної частини статті Особливої частини КК України як обов`язкове.
Санкцією ч. 1 ст. 209 КК України передбачено обов`язкові додаткові покарання у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю на строк до двох років та конфіскації майна.
Ураховуючи встановлену сукупність обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, добровільне повне відшкодування майнових збитків, відсутність претензій до обвинуваченого, позитивні дані про особу обвинуваченого, його поведінку після вчинення кримінального правопорушення та призначення йому значного за розміром основного покарання у виді штрафу, суд вважає, що застосування додаткових покарань матиме надмірний характер.
Суд також ураховує, що з часу вчинення кримінального правопорушення минув значний проміжок часу, а відомостей про вчинення ОСОБА_4 інших кримінальних правопорушень або продовження ним протиправної діяльності суду не надано.
За таких обставин суд не вбачає необхідності у додатковому обмеженні права ОСОБА_4 обіймати певні посади або займатися певною діяльністю, оскільки мета покарання може бути досягнута шляхом призначення йому реального основного покарання у виді штрафу.
Вирішуючи питання щодо конфіскації майна, суд ураховує, що майнові збитки в сумі 235 026,42 грн відшкодовано в повному обсязі, а призначене основне покарання у виді штрафу в розмірі 235 450 грн створює для обвинуваченого істотне майнове обтяження.
Застосування за таких обставин, поряд із повним відшкодуванням майнових збитків і призначенням значного штрафу, додаткового покарання у виді конфіскації майна матиме надмірний характер та не відповідатиме встановленим судом обставинам, які істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення.
Отже, суд вважає за можливе на підставі ч. 2 ст. 69 КК України не призначати ОСОБА_4 передбачених санкцією ч. 1 ст. 209 КК України обов`язкових додаткових покарань у виді позбавлення права обіймати певні посади або займатися певною діяльністю та конфіскації майна.
На переконання суду, призначення ОСОБА_4 основного покарання у виді штрафу без додаткових покарань відповідає вимогам ст. 50, 65, 69 КК України, є необхідним і достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень, відповідає принципу пропорційності та індивідуалізації покарання, характеру вчиненого, даним про особу обвинуваченого та меті кримінального покарання.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не заявлено.
Майнова шкода відшкодована у повному обсязі.
Речові докази відсутні.
Документально підтверджені витрати на залучення експертів у розмірі 15 918 грн, згідно з вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України, підлягають стягненню з обвинуваченого на користь держави.
Питання щодо арешту майна вирішено ухвалою Дубровицького районного суду Рівненської області від 12 червня 2026 року.
Запобіжний захід до обвинуваченого не застосовувався.

На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 368, 370, 371, 373, 374, 394, 395 КПК України, суд, —

У Х В А Л И В:
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 209 Кримінального кодексу України, та із застосуванням ч. 1 ст. 69 КК України призначити йому покарання у виді штрафу в розмірі 13 850 (тринадцяти тисяч восьмисот п`ятдесяти) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 235 450 (двісті тридцять п`ять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень, без позбавлення права займатися певною діяльністю та без конфіскації майна.
Стягнути з ОСОБА_4 на користь держави документально підтверджені витрати на залучення експертів під час досудового розслідування в розмірі 15 918 (п`ятнадцять тисяч дев`ятсот вісімнадцять) гривень.
Вирок може бути оскаржений в апеляційному порядку протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги до Рівненського апеляційного суду через Дубровицький районний суд Рівненської області.
Вирок суду першої інстанції не може бути оскаржений в апеляційному порядку з підстав заперечення обставин, які ніким не оспорювалися під час судового розгляду і дослідження яких було визнано судом недоцільним відповідно до положень частини третьої статті 349 КПК України.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Обвинуваченому та прокурору копію вироку вручити негайно після його проголошення.
Суддя: підпис
Виготовлено з автоматизованої системи документообігу суду

Суддя Дубровицького
районного суду
Рівненської області        ОСОБА_1