ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 червня 2026 року 
м. Київ
справа № 580/10183/24
адміністративне провадження № К/990/19957/25
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду:
судді-доповідача - Загороднюка А.Г.,
суддів: Єресько Л.О., Соколова В.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проскурякова Іванна Михайлівна, на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року (суддя: Рідзель О.А.) та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року (судді: Чаку Є.В., Єгорова Н.М., Коротких А.Ю.) у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог та їх обґрунтування
ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1 ) звернувся до суду з позовом до військової частини НОМЕР_1 (далі - відповідач), в якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» у розмірі до 100 000,00 грн, пропорційно дням його участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, а саме з 11 листопада 2023 року по 22 квітня 2024 року;
- зобов`язати військову частину НОМЕР_1 здійснити нарахування та виплату ОСОБА_2 додаткову винагороду відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» за прийняття в період з 11 листопада 2023 року по 22 квітня 2024 року безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, в розрахунку до 100 000,00 грн на місяць, пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Обґрунтовуючи заявлений позов, ОСОБА_1 зазначив, що відповідач не здійснив у повному обсязі виплату йому додаткової винагороду відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168) за період з 11 листопада 2023 року по 22 квітня 2024 року. У зазначений період він перебував у відрядженні та у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » виконував завдання, необхідні для забезпечення оборони і захисту населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, зокрема в межах Вовчанської територіальної громади. У зв`язку з цим вважає, що має право на збільшену додаткову винагороду у розмірі до 100 000,00 грн, як особа, яка брала безпосередньою участю у бойових діях та у здійсненні заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримуванні збройної агресії, виплату якої відповідач не здійснив.
Короткий зміст рішень судів попередніх інстанцій
Рішенням Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року у задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що відповідно до наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 липня 2022 року №392/0/81-22-АГ та від 01 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ виплата додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі здійснюється за умови документального підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях або заходах з відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України. Оскільки доказів такої участі позивачем не надано, а відповідні обставини ним не доведено, суд дійшов висновку про необґрунтованість заявлених вимог та відсутність підстав для їх задоволення.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року рішення суду першої інстанції від 17 грудня 2024 року змінено в мотивувальній частині, а в іншій частині залишено без змін.
Змінюючи рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції зазначив, що під час вирішення спору суд першої інстанції помилково застосував приписи наказів Адміністрації Державної прикордонної служби України від 30 липня 2022 року № 392/0/81-22-АГ та від 01 грудня 2022 року № 628/0/81-22-АГ, оскільки у спірний період правовідносини щодо виплати додаткової винагороди регулювалися наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726 «Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України» (далі - Наказ № 726). При цьому суд апеляційної інстанції виходив із того, що Наказом № 726 визначено вичерпний перелік заходів, участь у яких є підставою для виплати додаткової винагороди у збільшеному розмірі, а підтвердження такої участі потребує наявності сукупності відомостей, зафіксованих у визначених цим наказом документах. Водночас суд не встановив наявності таких документів, а позивач не надав належного документального підтвердження своєї безпосередньої участі у бойових діях чи відповідних заходах. Крім того, суд апеляційної інстанції звернув увагу на те, що територія, на якій позивач проходив службу у спірний період, відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 01 листопада 2023 року № 301, від 01 грудня 2023 року № 341, від 01 січня 2024 року № 2, від 01 лютого 2024 року № 42, від 01 березня 2024 року № 82, від 01 квітня 2024 року № 121 та від 01 травня 2024 року № 170 не належала до районів ведення бойових дій. Доводи позивача про те, що відповідна територія згідно з Переліком територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих Російською Федерацією, затвердженим наказом Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309, належить до територій ведення бойових дій, суд апеляційної інстанції відхилив, зазначивши, що для цілей застосування постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 та Наказу № 726 райони ведення бойових дій визначаються виключно рішеннями Головнокомандувача Збройних Сил України. З огляду на наведене суд апеляційної інстанції погодився із висновком суду першої інстанції щодо відсутності правових підстав для задоволення позовних вимог, змінивши лише мотиви такого рішення.
Підстави касаційного оскарження та їх обґрунтування
ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проскурякова Іванна Михайлівна, не погоджуючись із судовими рішеннями судів попередніх інстанцій, звернувся до Верховного Суду з касаційною скаргою, в якій, посилаючись на порушенням судами норм матеріального і процесуального права, просить їх скасувати, а справу № 580/10183/24 направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Касаційну скаргу подано з підстави, передбаченої пунктом 3 частини четвертої статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), у зв`язку з відсутністю висновку Верховного Суду щодо застосування пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року № 168 у взаємозв`язку з наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726 «Про затвердження Особливостей виплати на період воєнного стану додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України».
Обґрунтовуючи касаційну скаргу, скаржник вказує на безпідставність висновків судів попередніх інстанцій щодо ненадання ним документального підтвердження його участі у бойових діях та заходах, необхідних для забезпечення оборони України, у спірний період. Він зазначає, що у період, охоплений позовними вимогами, брав безпосередню участь у воєнних (бойових) діях, виконуючи бойові (спеціальні) завдання на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових завдань органом (підрозділом) Державної прикордонної служби України першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно. З метою підтвердження зазначених обставин його представник звертався до відповідача з адвокатськими запитами про надання відповідних документів, однак у їх наданні відповідач відмовив з посиланням на те, що такі документи містять інформацію для службового користування або відомості, що становлять державну таємницю. Тобто позивач був об`єктивно позбавлений можливості самостійно надати документи, які відповідно до вимог Наказу № 726 підтверджують безпосередню його участь у бойових діях, при цьому розпорядником таких документів є виключно відповідач. Представник позивача також заявляв клопотання про витребування відповідних доказів судом, проте суд першої інстанції це клопотання не розглянув. На переконання скаржника, за відсутності дослідження цих документів розгляд справи не можна уважати повним, усебічним та об`єктивним.
Скаржник також уважає необґрунтованим висновок суду апеляційної інстанції про відсутність у нього права на спірну додаткову винагороду з підстав того, що територія, де він проходив службу, а саме Вовчанська територіальна громада Харківської області, не була включена до районів ведення бойових дій відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України. Він зазначає, що відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22 грудня 2022 року № 309 зазначена територія була віднесена до територій можливих бойових дій, а після внесення змін до цього наказу з 10 травня 2024 року - до територій активних бойових дій. Крім того, наказом Головнокомандувача Збройних Сил України від 02 червня 2024 року № 235 «Про визначення районів ведення воєнних (бойових) дій» Вовчанську територіальну громаду Харківської області також віднесено до районів ведення активних бойових дій з 10 травня 2024 року. Поза тим, скаржник наголошує, що Вовчанська територіальна громада Харківської області є прикордонною територією, з однією сторони якої знаходиться армія російської федерації, через що така постійно перебуває під обстрілами із різних видів озброєння ворожої армії російської федерації, а з іншої сторони якої знаходяться наші позиції для відбиття бойових дій та здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Позиція інших учасників справи
Відповідач подав відзив на касаційну скаргу, в якому просив залишити її без задоволення, а оскаржувані судові рішення - без змін.
Рух касаційної скарги
Ухвалою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 02 липня 2025 року (судді: Загороднюк А.Г., Єресько Л.О., Соколов В.М.) відкрито касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проскурякова Іванна Михайлівна, на рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та постанову Шостий апеляційний адміністративний суд від 09 квітня 2025 року у справі №580/10183/24.
Ухвалою Верховного Суду у складі судді Касаційного адміністративного суду від 24 червня 2026 року (суддя: Загороднюк А.Г.) призначено справу до розгляду.
Установлені судами попередніх інстанцій обставини справи
ОСОБА_1 проходить військову у військовій частині НОМЕР_1 .
Відповідно до наказу в.о. начальника НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону від 04 травня 2023 року №190-ОС сержанта ОСОБА_1 на посаду інспектора прикордонної служби 2 категорії - начальника 1 групи переносних зенітно-ракетних комплексів 3 зенітно-ракетного відділення прикордонної зенітно-ракетної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування з 04 травня 2023 року.
Згідно з довідкою військової частини НОМЕР_1 від 23 серпня 2024 року №329 в період з листопада 2023 року по травень 2024 року відповідач нараховував та виплачував ОСОБА_1 додаткову винагороду у розмірі 30 000,00 грн на місяць.
Уважаючи, що відповідач допустив протиправну поведінку щодо нарахування йому не в повному обсязі додаткової винагороди відповідно до Постанови №168 за період з служби з 11 листопада 2023 року по 22 квітня 2024 року, позивач звернувся з цим позовом до суду.
ДЖЕРЕЛА ПРАВА Й АКТИ ЇХНЬОГО ЗАСТОСУВАННЯ
За змістом частини першої статті 6 Закону України від 03 квітня 2003 року №661-IV «Про Державну прикордонну службу України» (далі - Закон №661-IV) Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Відповідно до частини першої статті 14 Закону №661-IV до особового складу Державної прикордонної служби України входять військовослужбовці та працівники Державної прикордонної служби України.
Статтею 16 Закону №661-IV визначено, що умови грошового забезпечення військовослужбовців та оплати праці працівників Державної прикордонної служби України визначаються законодавством.
Відповідно до частини першої статті 9 Закону України від 20 грудня 1991 року №2011-XII «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ), дія якого, в силу приписів пункту 1 частини першої статті 3 цього Закону, поширюється в тому числі на військовослужбовців правоохоронних органів спеціального призначення, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
У частині другій статті 9 Закону №2011-XII установлено, що до складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Згідно з абзацами першим і другим частини четвертої статті 9 цього Закону грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року №64/2022 року у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні постановлено ввести воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб.
Строк дії воєнного стану в Україні був продовжений з 05 години 30 хвилин 26 березня 2022 року строком на 30 діб згідно з Указом Президента від 14 березня 2022 року №133/2022, надалі іншими Указами цей строк продовжений до сьогоднішнього дня.
Одночасно із введенням воєнного стану, з метою забезпечення оборони держави, підтримання бойової і мобілізаційної готовності Збройних Сил України та інших військових формувань, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до частини другої статті 102, пунктів 1, 17, 20 частини першої статті 106 Конституції України, Указом Президента України №69/2022 постановлено оголосити та провести загальну мобілізацію. Цим же Указом надано доручення Кабінету Міністрів України забезпечити фінансування та вжити в межах повноважень інших заходів, пов`язаних з оголошенням та проведенням загальної мобілізації.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та від 24 лютого 2022 року №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Пунктом 1 цієї постанови визначено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
На підставі змін, внесених постановою від 07 липня 2022 року № 793 (застосовується з 24 лютого 2022 року), Постанову № 168 доповнено пунктом 2-1, яким установлено, що порядок і умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги, передбачених цією постановою, визначаються керівниками відповідних міністерств та державних органів.
З 01 червня 2023 року порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України врегульовано наказом Міністерства внутрішніх справ України від 01 вересня 2023 року № 726, яким затверджені Особливості виплати додаткової винагороди, винагороди за особливості проходження служби (навчання) під час воєнного стану (особливого періоду) та порядок і умови виплати одноразової винагороди військовослужбовцям Держприкордонслужби, що із змінами та доповненнями діють і дотепер.
Підпунктом 1 пункту 2 вказаного Наказу визначено, що на період дії воєнного стану додаткова винагорода виплачується у розмірі 100 000 гривень військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
Згідно з пунктом 3 Наказу № 726 встановлено, що до безпосередньої участі в бойових діях або заходах, здійснення яких передбачає виплату додаткової винагороди, зазначеної в підпункті 1 пункту 2 цього Наказу, належить виконання військовослужбовцями завдань:
1) безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора:
на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно;
з відбиття збройного нападу (вогневого ураження) на об`єкти, що охороняються (у тому числі бойові позиції, блокпости, контрольно-пропускні пункти, спостережні пункти), звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою за умови безпосереднього зіткнення з противником або нанесення руйнувань чи пошкоджень цим об`єктам під час збройного нападу (вогневого ураження);
з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб) в умовах безпосереднього зіткнення або взаємного вогневого контакту з противником;
з вогневого ураження виявлених повітряних цілей;
з ведення повітряного бою, а також заходів з виводу повітряних суден з-під удару противника з виконанням зльоту або польотів, пов`язаних з вогневим ураженням противника;
з розмінування (виявлення, знешкодження та знищення) вибухонебезпечних предметів у місцях виконання завдань за призначенням;
з усебічного забезпечення органів Держприкордонслужби або їх підрозділів (у тому числі зведених), які виконують завдання у складі органів військового управління, військової частини (підрозділів), угруповань військ, інших складових сил оборони, за умови вогневого ураження або безпосереднього зіткнення з противником;
з контррозвідувального забезпечення, що здійснюється органами Держприкордонслужби, які виконують бойові (спеціальні) завдання в умовах безпосереднього зіткнення з противником, а також проведення оперативно-розшукових і контррозвідувальних заходів, негласних слідчих (розшукових) дій в умовах безпосереднього зіткнення з противником;
2) з вогневого ураження повітряних, морських цілей противника, з бойового чергування та інших завдань екіпажів кораблів, катерів, суден забезпечення Держприкордонслужби в морській та річковій акваторіях, поєднаних з вогневим ураженням або безпосереднім зіткненням з противником, а також виконання бойових завдань з пошуку (тралення) та знешкодження (знищення) мін, вибухонебезпечних предметів у районах здійснення заходів, у тому числі поза районами ведення воєнних (бойових) дій.
3) з вогневого ураження противника у складі підрозділу (засобу) артилерії.
У пункті 4 Порядку № 36 закріплено, що документами, що підтверджують безпосередню участь військовослужбовців у бойових діях або заходах та здійснення бойових (спеціальних) завдань у період здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, є:
бойовий наказ (бойове розпорядження);
журнал бойових дій (службово-бойових дій, вахтовий, навігаційно-вахтовий, навігаційний журнал, журнал ведення оперативної обстановки) або бойове донесення, або постова відомість під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад, чи копії або витяги з них;
рапорт (донесення) начальника (командира) підрозділу про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, із зазначенням військового звання, прізвища, власного імені та по батькові (за наявності), району участі військовослужбовця в діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань, кількості днів участі в бойових діях або заходах, у виконанні бойових (спеціальних) завдань.
Для військовослужбовців, які відряджені до військових частин, органів військового управління інших складових сил оборони, безпосередня участь у бойових діях або заходах, виконання (здійснення) бойових (спеціальних) завдань, за здійснення яких передбачається виплата додаткової винагороди у розмірах, зазначених, зокрема у підпункті 1 пункту 2 цього Наказу, підтверджується відповідними військовими частинами, органами військового управління інших складових сил оборони з наданням відомостей про періоди участі в бойових діях або заходах, виконання таких завдань.
ПОЗИЦІЯ ВЕРХОВНОГО СУДУ
Верховний Суд нагадує, що згідно з положеннями статті 341 КАС України як суд касаційної інстанції переглядає судові рішення в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, та на підставі встановлених фактичних обставин справи перевіряє правильність застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права.
Суд касаційної інстанції не має права встановлювати або вважати доведеними обставини, що не були встановлені у рішенні або постанові суду чи відхилені ним, вирішувати питання про достовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими, збирати чи приймати до розгляду нові докази або додатково перевіряти докази.
Спірні правовідносини виникли у зв`язку з невиплатою відповідачем на користь ОСОБА_1 , військовослужбовця Державної прикордонної служби України, додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн, передбаченої Постановою №168, за період проходження ним військової служби з 11 листопада 2023 року по 22 квітня 2024 року.
У зазначений період порядок та умови виплати додаткової винагороди військовослужбовцям Державної прикордонної служби України було визначено наказом Міністерства внутрішніх справ від 01 вересня 2023 року № 726.
Наказом №726 встановлено, що додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 грн виплачується військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України (далі - бойові дії або заходи), перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у розрахунку на місяць пропорційно часу участі в таких діях та заходах.
При цьому Наказом № 726 визначено вичерпний перелік завдань, виконання яких вважається безпосередньою участю у бойових діях або заходах у розумінні зазначених положень, а також перелік документів, що підтверджують виконання таких завдань та є підставою для здійснення відповідних виплат.
Таким чином, виникнення у військовослужбовця Державної прикордонної служби України права на отримання додаткової винагороди у розмірі до 100 000,00 грн у спірний період пов`язувалося із сукупністю таких умов, а саме: виконанням завдань, віднесених Наказом № 726 до безпосередньої участі у бойових діях або заходах, здійсненням таких завдань у районах та на територіях, визначених цим нормативним актом, а також належним документальним підтвердженням відповідних обставин.
Отже, для правильного вирішення цього спору визначальним є встановлення характеру завдань, які виконував позивач у спірний період, місця їх виконання, а також з`ясування того, чи належали такі завдання до переліку завдань, виконання яких відповідно до Наказу № 726 є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн.
Судами у справі встановлено, що у спірний період позивач проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 на посаді інспектора прикордонної служби 2 категорії - начальника 1 групи переносних зенітно-ракетних комплексів 3 зенітно-ракетного відділення прикордонної зенітно-ракетної застави першої прикордонної комендатури швидкого реагування.
Позивач зазначав, що у цей період у складі оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 » він брав безпосередню участь у бойових діях та здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі та стримування збройної агресії російської федерації проти України на території Вовчанської міської територіальної громади Чугуївського району Харківської області.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суди попередніх інстанцій виходили з того, що позивач не довів факту своєї участі у бойових діях або виконанні завдань, які відповідно до Наказу №726 є підставою для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн.
Крім того, суд апеляційної інстанції зазначив, що відповідно до наказів Головнокомандувача Збройних Сил України від 01 листопада 2023 року № 301, від 01 грудня 2023 року № 341, від 01 січня 2024 року № 2, від 01 лютого 2024 року № 42, від 01 березня 2024 року № 82, від 01 квітня 2024 року № 121 та від 01 травня 2024 року № 170 територія Вовчанської міської територіальної громади Чугуївського району Харківської області не була віднесена до районів ведення воєнних (бойових) дій.
Проте колегія суддів не може погодитися з такими висновками, оскільки вони не ґрунтується на повному, всебічному та об`єктивному з`ясуванні всіх обставин справи, а також на належній оцінці зібраних у справі доказів.
Як вбачається зі змісту оскаржуваних судових рішень, суди першої та апеляційної інстанцій не встановили обставини, які мають визначальне значення для правильного вирішення цього спору, а саме: які конкретно завдання виконував позивач у період з 11 листопада 2023 року по 22 квітня 2024 року, де саме він їх виконував та чим підтверджуються відповідні обставини.
Водночас саме встановлення змісту та характеру завдань, які виконував військовослужбовець у спірний період, є визначальним для вирішення питання про наявність у нього права на отримання додаткової винагороди у збільшеному до 100 000,00 грн розмірі відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України № 168.
Якщо позивач упродовж спірного періоду проходив військову службу, однак не виконував бойових чи інших завдань, які є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі, суди мали встановити, які саме завдання він фактично виконував та чи належали вони до переліку бойових (спеціальних) завдань, визначених відповідним нормативним регулюванням.
У постанові від 05 грудня 2024 року у справі №200/1347/24 Верховний Суд наголошував, що відповідно до статей 2, 9 КАС України адміністративний суд зобов`язаний вжити визначені законом заходи для з`ясування всіх обставин у справі, зокрема щодо виявлення та витребування доказів з власної ініціативи.
Суд не вправі обмежуватися пасивним прийняттям та розглядом доказів, поданих сторонами, а зобов`язаний за власною ініціативою досліджувати важливі для прийняття рішення з правового спору фактичні обставини, залучати їх до провадження та визначати їх правдивість.
Тобто адміністративний суд, поряд із забезпеченням процесуальної рівності сторін у наданні доказів для доведення їх тверджень, зобов`язаний брати на себе ініціативу під час розгляду справи. Такий підхід включає обов`язок адміністративного суду здійснювати активні процесуальні дії для забезпечення повного та всебічного розгляду справи, керуючись встановленими процесуальним законом механізмами.
Отже, з огляду на характер правовідносин, суди попередніх інстанцій мали би з`ясувати, які завдання/заходи у такому разі виконував/здійснював позивач в заявлений період, стосовно якого відповідач висловив заперечення щодо наявності підстав для виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн.
У цьому контексті предметом судового дослідження має бути також питання щодо того, а чи могло статися так, що відповідач з певних причин не зафіксував участі позивача у бойових діях та заходах у документах, які є підставою для виплати додаткової винагороди у підвищеному розмірі.
Аналогічного правового висновку за подібних обставин Верховний Суд дійшов у постанові від 05 грудня 2024 року у справі № 160/23417/23.
При цьому необхідно звернути увагу, що відповідно до наявної в матеріалах справи довідки військової частини НОМЕР_1 від 06 вересня 2024 року № 08/3718 ОСОБА_1 на підставі бойового розпорядження з 21 червня 2023 року по 23 квітня 2024 року вибував на виконання бойових завдань у Донецькій та Харківській областях.
Відповідно до витягу з наказу командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 11 серпня 2023 року №354, ОСОБА_1 з 09 серпня 2023 року був включений до складу сил та засобів, які залучаються та беруть безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Об`єднаних Сил у східній частині Слобожанського операційного району, з метою виконання службових (бойових, спеціальних) завдань. 
Згідно з витягом з наказу командувача оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (по стройовій частині) від 31 березня 2024 року №91 ОСОБА_1 з 31 березня 2024 року вибув із складу сил та засобів, які залучаються та приймають безпосередню участь у бойових діях (забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії) перебуваючи безпосередньо в районах ведення воєнних (бойових) дій (проведення заходів) у складі оперативного угруповання військ « ІНФОРМАЦІЯ_1 » Об`єднаних Сил у східній частині Слобожанського операційного району у підпорядкування оперативно-тактичного угруповання « ІНФОРМАЦІЯ_1 ». 
Крім того, відповідач до суду апеляційної інстанції подав витяг з журнал бойових дій прикордонної зенітно-ракетної застави НОМЕР_3 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) за коменклатурою 2023 № 22.1-9 (гриф) від 25 червня 2023 року (том 9, аркуш 13, 14-33 розпочатого 25 червня 2023 року) та витяг з журнал бойових дій прикордонної зенітно-ракетної застави НОМЕР_3 прикордонної комендатури швидкого реагування НОМЕР_2 мобільного прикордонного загону (в/ч НОМЕР_1 ) за коменклатурою 2023 № 22.1-9 (гриф) від 25 червня 2023 року (том 9, аркуш 69-81 розпочатого 25 червня 2023 року), які цей суд залишив без оцінки.
Водночас посилання суду апеляційної інстанції на те, що територія, де позивач проходив службу в окреслений цим позовом період, згідно з відповідними наказами Головнокомандувача Збройних Сил України не була включена до районів ведення бойових дій, необхідно оцінити критично, оскільки без встановлення фактичного характеру виконуваних ним завдань та умов їх виконання, не може вважатися достатньою підставою для вирішення питання щодо наявності або відсутності у нього права на отримання спірної додаткової винагороди.
При цьому суд апеляційної інстанції не надав жодної правової оцінки доводам позивача про те, що він брав безпосередню участь у воєнних (бойових) діях на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, а саме, виконував завдання на лінії бойового зіткнення з противником на глибину виконання бойових (спеціальних) завдань органом (підрозділом, у тому числі зведеним) Держприкордонслужби першого ешелону оборони або наступу (контрнаступу, контратаки) до батальйону включно.
За таких обставин, оскільки суди першої та апеляційної інстанцій не вжили усіх передбачених законом заходів для з`ясування обставин, що мають значення для правильного вирішення спору, та не встановили фактичних обставин справи у необхідному для її вирішення обсязі, Суд уважає передчасними їхні висновки щодо відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги.
За правилами пункту 2 частини першої статті 349 КАС України суд касаційної інстанції за наслідками розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та (або) апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд.
За частиною другою статті 353 КАС України підставою для скасування судових рішень судів першої та (або) апеляційної інстанцій і направлення справи на новий судовий розгляд є порушення норм процесуального права, на які посилається скаржник у касаційній скарзі, яке унеможливило встановлення фактичних обставин, що мають значення для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду апеляційної інстанції для продовження розгляду або на новий розгляд, якщо порушення допущені тільки цим судом. В усіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції (частина четверта статті 353 КАС України).
За описаних обставин, Верховний Суд дійшов висновку, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню, а оскаржені судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій - скасуванню із направленням справи на новий розгляд до суду першої інстанції.
Під час нового розгляду судам необхідно взяти до уваги викладене в мотивувальній частині цієї постанови, установити наведені в ній обставини, що входять до предмета доказування у цій справі, надати правильну юридичну оцінку встановленим обставинам і постановити рішення відповідно до вимог статті 242 КАС України.
Керуючись статтями 341, 345, 349, 353, 355, 356, 359 Кодексу адміністративного судочинства України, Суд
П О С Т А Н О В И В:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Проскурякова Іванна Михайлівна, задовольнити.
Рішення Черкаського окружного адміністративного суду від 17 грудня 2024 року та постанову Шостого апеляційного адміністративного суду від 09 квітня 2025 року скасувати.
Справу №580/10183/24 направити на новий судовий розгляд до суду першої інстанції - Черкаського окружного адміністративного суду.
Постанова набирає законної сили з дати її прийняття, є остаточною та оскарженню не підлягає.

Суддя-доповідач судді 	А.Г. Загороднюк Л.О. Єресько В.М. Соколов