ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
07.05.2026  	Справа №607/2895/26 Провадження №2/607/3234/2026	

м. Тернопіль

Тернопільський міськрайонний суд Тернопільської області у складі:
головуючої судді Марциновської І.В.,
за участю секретаря судового засідання Хавщ Я.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей,

УСТАНОВИВ:
І. Описова частина

1. Стислий виклад позиції позивача
09.02.2026 ОСОБА_1 звернулася до Тернопільського міськрайонного суду Тернопільської області з позовом до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей.
Позовні вимоги обґрунтувала тим, що 28.08.2009 між сторонами зареєстрований шлюб. У даному шлюбі народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Позивач зазначила, що причиною розірвання шлюбу є те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Між сторонами виникали конфлікти, що призвело до втрати почуття любові та поваги. Позивач вважає, що шлюб існує лише формально, подальше спільне життя і збереження сім`ї є неможливим. 
Також позивач вказала, що неповнолітні діти проживають разом із нею та знаходяться на її утриманні. Відповідач не допомагає матеріально утримувати дітей, не приймає участь у витратах на їх оздоровлення, лікування, розвиток та відпочинок, хоча є здоровою та працездатною особою. 
Позивач офіційно працевлаштована, однак її заробітна плата є недостатньою для того, щоб самостійно утримувати двох дітей, забезпечувати їм сприятливі умови для їх фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
За таких підстав позивач просить: 1) розірвати шлюб між сторонами, зареєстрований 28.08.2009 Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, про що складений актовий запис № 09; 2) стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 09.02.2026 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.

2. Стислий виклад заперечень відповідача
Відповідач не скористався наданим ст. 174, 178 ЦПК України правом та відзив із запереченнями проти позову до суду не подав.

3. Заяви, клопотання, інші процесуальні дії у справі
10.02.2026 позовна заява залишена без руху та позивачеві надано строк для усунення недоліків позовної заяви. 16.02.2026 позивач усунула недоліки позовної заяви. 
23.02.2026 відкрито провадження у справі, призначено судове засідання у справі, надано сторонам строк для подання заяв по суті справи. 

4. Процедура та позиції сторін у судовому засіданні
07.05.2026 у судове засідання позивач ОСОБА_1 , належним чином повідомлена про дату, час і місце цього засідання, не з`явилася. Подала клопотання про розгляд справи без її участі, позов підтримала з підстав, викладених у позовній заяві, та просила позов задовольнити повністю. Не висловила заперечень проти заочного розгляду справи та постановлення заочного рішення.
07.05.2026 у судове засідання відповідач ОСОБА_2 , належним чином повідомлений про дату, час і місце цього засідання, повторно не з`явився без повідомлення про причини неявки. Заяви чи клопотання на день розгляду справи від відповідача до суду не надходили.
Відповідно до ч. 4 ст. 223 ЦПК України у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Приймаючи до уваги повторну неявку в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд дійшов переконання про можливість вирішення справи на підставі наявних у ній доказів (постановлення заочного рішення).
Згідно з ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
ІІ. Мотивувальна частина
1.Фактичні обставини, встановлені судом, та докази на їх підтвердження
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , та ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , 28.08.2009 зареєстрували шлюб, про що Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України складений актовий запис № 09. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».
Згідно зі свідоцтвом про народження серії НОМЕР_2 сторони є батьками дитини ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 сторони є батьками дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Згідно з витягами з реєстру Великобірківської територіальної громади № 2026/000476989 від 12.01.2026, № 2026/002380835 від 14.05.2026 та № 2026/002380792 від 14.02.2026 ОСОБА_1 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4  зареєстровані за адресою: АДРЕСА_1 .

2. Норми права, які застосував суд
Частина 1 ст. 2 ЦПК України передбачає, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
За змістом ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Стаття 24 СК України визначає засади добровільності шлюбу. Відповідно до ч. 1 даної норми закону шлюб ґрунтується на вільній згоді жінки та чоловіка. Примушування жінки та чоловіка до шлюбу не допускається. 
Згідно з ч. 3 ст. 56, ч. 1 ст. 110 СК України кожен з подружжя має право припинити шлюбні відносини, зокрема і шляхом пред`явлення позову про розірвання шлюбу.
Стаття 112 СК України визначає, що суд з`ясовує фактичні взаємини подружжя, дійсні причини позову про розірвання шлюбу, бере до уваги наявність малолітньої дитини, дитини з інвалідністю та інші обставини життя подружжя. Суд постановляє рішення про розірвання шлюбу, якщо буде встановлено, що подальше спільне життя подружжя і збереження шлюбу суперечило б інтересам одного з них, інтересам їхніх дітей, що мають істотне значення.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, яка ратифікована Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 та набула чинності для України 27.09.1991, держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Так само і положеннями ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Правовідносини щодо утримання батьками дитини регулюються главою 15 СК України, яка, зокрема, передбачає обов`язок батьків утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Даний обов`язок є рівним для обох батьків і покладається на них, не зважаючи на те, з ким із батьків проживає дитина (ст. 180 СК України).
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними . За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
Мінімально необхідний рівень матеріального забезпечення дитини відповідного віку встановлений на законодавчому рівні.
Частина 2 ст. 182 СК України визначає, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Згідно зі ст. 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2026 рік» прожитковий мінімум на дітей віком від 6 до 18 років з 01.01.2026 становить 3512 грн.
Частиною 1 ст. 183 СК України визначено, що частка заробітку (доходу) матері, батька, яка буде стягуватися як аліменти на дитину, визначається судом. Аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову, а в разі подання заяви про видачу судового наказу - із дня подання такої заяви (ч. 1 ст. 191 СК України).
Відповідно до ч. 2 ст. 183 СК України, якщо стягуються аліменти на двох і більше дітей, суд визначає єдину частку від заробітку (доходу) матері, батька на їх утримання, яка буде стягуватися до досягнення найстаршою дитиною повноліття. 
Відповідно до вимог ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.

3. Оцінка доказів та мотиви, з яких виходить суд
Суд встановив, що 28.08.2009 сторони зареєстрували шлюб. 
Так, як на підставу позовних вимог про розірвання шлюбу позивач покликалась на те, що спільне життя з відповідачем не склалося через відсутність взаєморозуміння між сторонами, різні погляди на сімейні відносини та обов`язки з ведення спільного господарства. Сторони втратили почуття любові та поваги, шлюб існує лише формально.
Відповідач докази на спростування указаних обставин суду не надав. 
Також суд встановив, що у даному шлюбі народились діти: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , які на даний час проживають з позивачем та перебувають на її утриманні. 
Саме позивач забезпечує повсякденні потреби дітей, пов`язані з їхнім харчуванням, одягом, медичним забезпеченням, навчанням, розвитком та доглядом.
Суд враховує, що відповідно до положень ст. 180 СК України обов`язок щодо утримання дітей є рівним для обох батьків та не залежить від факту перебування у шлюбі чи спільного проживання з дітьми. При цьому визначальним критерієм при вирішенні спору щодо аліментів є забезпечення найкращих інтересів дітей та їхнього гармонійного розвитку.
Як встановлено судом, між сторонами відсутня домовленість щодо належного матеріального забезпечення дітей, що обґрунтовує необхідність судового захисту прав дітей шляхом стягнення аліментів у примусовому порядку.
Визначаючи розмір аліментів, суд виходить із сукупності обставин, передбачених ч. 1 ст. 182 СК України.
Так, судом встановлено, що діти є неповнолітніми, потребують постійного матеріального забезпечення, належного харчування, одягу, медичного догляду та умов для навчання, фізичного й інтелектуального розвитку. Хоча позивач не надала письмових доказів на підтвердження конкретного розміру щомісячних витрат на дітей, суд ураховує загальновідомий характер витрат, необхідних для забезпечення належного розвитку дитини відповідного віку в сучасних соціально-економічних умовах.
При цьому суд бере до уваги, що сама лише відсутність детального документального підтвердження всіх щоденних витрат на дітей не може свідчити про відсутність таких витрат або звільняти іншого з батьків від обов`язку брати участь у належному матеріальному забезпеченні дітей.
Матеріали справи не містять доказів наявності обставин, які б свідчили про неможливість відповідача сплачувати аліменти у розмірі, заявленому позивачем, зокрема доказів тяжкого матеріального становища, наявності інших утриманців, втрати працездатності чи інших істотних обставин. Відповідачем не спростовано презумпцію рівного обов`язку батьків щодо утримання дітей.
Суд також враховує, що аліменти на двох дітей у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів є усталеним та співмірним способом визначення участі одного з батьків у забезпеченні належного утримання двох дітей, відповідає принципам розумності та справедливості і не виходить за межі балансу інтересів дітей та платника аліментів.
Верховний Суд у своїй практиці неодноразово зазначав, що першочерговому захисту підлягають саме права та інтереси дитини, а відсутність доказів скрутного матеріального становища платника аліментів є підставою для визначення аліментів у частці від доходу, яка забезпечує належний рівень утримання дітей.

ІІІ. Висновки суду щодо заявлених вимог
Ураховуючи фактичні взаємини сторін як подружжя, причини позову про розірвання шлюбу та обставини життя сторін, суд має усі підстави вважати, що подальше спільне життя сторін як подружжя і збереження їхнього шлюбу суперечить інтересам сторін та їхніх неповнолітніх дітей.
Також з огляду на встановлені обставини, принцип пріоритетності забезпечення найкращих інтересів дітей, а також відсутність доказів, які б свідчили про надмірність заявленого розміру аліментів, суд вважає справедливими та фінансово можливими для відповідача і достатніми для забезпечення належного рівня життя дітей сторін аліменти у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно.
За таких підстав, дослідивши наявні у справі докази, оцінивши їх кожний окремо та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню.

IV. Розподіл судових витрат
Відповідно до ч. 1 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Частина 1 ст. 141 ЦПК України визначає, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Якщо сторону, на користь якої ухвалено рішення, звільнено від сплати судових витрат, з другої сторони стягуються судові витрати на користь осіб, які їх понесли, пропорційно до задоволеної чи відхиленої частини вимог, а інша частина компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (ч. 6 ст. 141 ЦПК України).
Приймаючи до уваги, що згідно з п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі у справах про стягнення аліментів,з відповідача на користь держави підлягає стягненню судовий збір у сумі 1331,20 грн.
Також при зверненні до суду з даним позовом позивач сплатила судовий збір у сумі 1331,20 грн за позовну вимогу про розірвання шлюбу, що підтверджується платіжною інструкцією № 2.522696289.1 від 08.02.2026. Сплачений судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Керуючись ст. 2, 4, 13, 76-81, 89, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 282-284, 288, 289, 354, 430 ЦПК України, суд

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про розірвання шлюбу та стягнення аліментів на утримання неповнолітніх дітей задовольнити повністю.
Розірвати шлюб між ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ,
та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстрований 28.08.2009 Великобірківською селищною радою Тернопільського району Тернопільської області України, про що складений актовий запис № 09.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , аліменти на утримання неповнолітніх дітей ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частки від усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину щомісячно, починаючи стягнення з 09.02.2026 та до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , судові витрати у виді судового збору у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на користь Державної судової адміністрації України судовий збір у сумі 1331 (одна тисяча триста тридцять одна) гривня 20 копійок.
Рішення суду в частині стягнення аліментів допустити до негайного виконання у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Тернопільського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 .
Відповідач: ОСОБА_2 , місце проживання: АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_5 .

Суддя    	І. В. Марциновська 	

Повне судове рішення складене 12.05.2026.