Справа № 490/1679/26
н\п 2/490/2450/2026

Центральний районний суд м. Миколаєва
вул. Захисників Миколаєва, 41/12, м. Миколаїв, 54607 тел. (0512) 53-31-08
e-mail: inbox@ct.mk.court.gov.ua, web: ct.mk.court.gov.ua Код ЄДРПОУ 02892528

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 травня 2026 року          м. Миколаїв

Центральний районний суд м. Миколаєва у складі головуючого судді Саламатіна О.В., за участю секретаря судового засідання Рябой Д.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

02.03.2026 року до Центрального районного суду м. Миколаєва надійшла позовна заява Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , в якій позивач просить стягнути з відповідача суму заборгованості за Кредитним договором у загальному розмірі 47560,00 грн.
В обґрунтування позову зазначено, що 07.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 укладено договір №2752548. На умовах, встановлених договором, кредитодавець надає споживачу кредит у гривні, а позичальник зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Сума кредиту - 14500,00 грн, тип кредиту - кредит, строк кредиту - 30 днів. За користування кредитом нараховуються проценти відповідно до умов кредитного договору у виді стандартної процентної ставки, яка становить 1,9% в день та застосовується у межах строку кредиту. 
26.03.2021 року було укладено договір №26032021, відповідно до якого ТОВ «Авентус Україна» відступило на користь ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2752548 від 07.08.2020 року. 
23.05.2024 року було укладено договір №23/05/24, відповідно до якого ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» відступило на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором №2752548 від 07.08.2020 року. 
Таким чином, ТОВ «Факторинг Партнерс» наділено правом вимоги до відповідача за договором №2752548 від 07.08.2020 року. Загальний розмір заборгованості відповідача за договором становить 47560,00 грн, з яких: 14500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 33060,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. 
З урахуванням наведеного, позивач просить суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 заборгованість за договором №2752548 від 07.08.2020 у загальному розмірі 47560,00 грн.
Згідно протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 03.03.2026 року головуючим суддею по даній справі визначено суддю Саламатіна О.В.
Ухвалою судді від 06.03.2026 року, прийнято вищезазначену позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Сторони в судове засідання не викликались відповідно до ч. 5 ст. 279 Цивільного процесуального кодексу України (далі - ЦПК України), проте в ухвалі про відкриття спрощеного позовного провадження від 06.03.2026 року відповідачу був наданий строк в 15 днів з дня отримання даної ухвали суду, на подачу відзиву на позовну заяву та роз`яснено право подати заяву із обґрунтованими запереченнями проти розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження.
22.04.2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Яресько Т.В. подав до суду клопотання, в якому просив розгляд справи №490/1769/26 за позовом ТОВ «Факторинг Партнерс» до ОСОБА_1 , про стягнення заборгованості за кредитним договором провести в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
22.04.2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Яресько Т.В. подав до суду відзив на позовну заяву, в якому просив вищезазначену позовну заяву задовольнити частково та стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Факторинг Партнерс» заборгованість в загальному розмірі 14500,00 грн, в іншій частині позовних вимог – відмовити. Також просив стягнути з ТОВ «Факторинг Партнерс» на корсить ОСОБА_1 документально підтверджені витрати на правничу (правову) допомогу у розмірі 9000,00 грн.
Зазначив, що відповідно до умов Договору строк кредитування становить 30 календарних днів - з 07.08.2020 року по 05.09.2020 року включно, як це передбачено п. 1.4 Договору, а не 360 днів, як безпідставно зазначено у позовній заяві. Відповідно до розрахунку ТОВ «Авентус Україна» станом на 25.03.2021 року загальна заборгованість Відповідача по Договору складає 47560,00 грн, з яких тіло кредиту – 14500,00 грн, заборгованість за відсотками – 33060,00 грн. Також, відповідно до розрахунку ТОВ «Авентус Україна» зазначено періоди нарахування відсотків, а саме: з 07.08.2020 року по 05.09.2020 року (включно) – нарахування відсотків за зниженою процентною ставкою; з 07.09.2020 року по 04.01.2021 року (включно) – нарахування відсотків за стандартною процентною ставкою. Тобто, ТОВ «Авентус Україна» здійснювало нарахування Відповідачу процентів з 07.09.2020 року по 04.01.2021 року включно, тобто поза межами передбаченого п. 1.4 Договору строку кредитування. Враховуючи те, що нарахування процентів за користування кредитом припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування – нарахування процентів за Договором припинилося 05.09.2020 року. Нарахування ТОВ «Авентус Україна» процентів після спливу строку кредитування, а саме після 05.09.2020 року, є протиправним.
Щодо неможливості пролонгації строку кредитування з ініціативи споживача, заначив наступне.
Обов`язковою передумовою пролонгації строку кредитування є вчинення Позичальником активних дій, зокрема ініціювання такої пролонгації шляхом здійснення відповідного платежу, а також подальший акцепт такої пропозиції Товариством у порядку, передбаченому Договором. Як вбачається з розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна», 06.09.2020 року (на 31 день, після закінення строку креидтування) було здійснено платіж у розмірі 4132,50 грн на погашення заборгованості. Позичальник не мав наміру продовжувати строк кредитування, а мав намір погасити борг. Більш того, неможливо продовжити строк, який вже закінчився. Окрім того, матеріали справи не містять жодних належних та допустимих доказів акцепту Товариством зазначеної пропозиції, зокрема відсутні докази направлення Відповідачу повідомлення про погодження нового строку кредитування (із зазначенням нової дати повернення), як це прямо передбачено п. 4.4 Договору. Також Позивач не долучив інформацію з Особистого кабінету, яка б мала відображати новий строк кредитування, згідно п. 4.4. Договору. Таким чином, відсутність доказів акцепту з боку Товариства свідчить про недосягнення сторонами домовленості щодо продовження строку кредитування, що є обов`язковою умовою такої пролонгації відповідно до Договору. Таким чином, Позивачем не доведено факту пролонгації строку кредитування, а відтак нарахування процентів та інших платежів за межами первісного строку кредитування є безпідставним та таким, що не відповідає умовам Договору і вимогам чинного законодавства.
Щодо неможливості автопролонгації на 90 днів, вказав, що з розрахунку не зрозуміло, чи Первісний кредитор застосовував автопролонгацію, чи пролонгацію з ініціативи Відповідача. Пролонгація дії кредитного договору без ініціативи позичальника за змістом укладеного договору, пов`язується виключно з не поверненням кредитних коштів у визначений договором строк, що не узгоджується з Правовою позицією Великої Палати Верховного Суду від 27 липня 2021 року за №910/18943/20 відповідно до якої поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною. Тому, якщо позичальник прострочив борг, то не міг кредитор продовжувати нараховувати проценти за користування кредитом згідно ст. 1048 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), тому що в цьому випадку застосовується ч. 2 ст. 625 ЦК України. Дії Первісного кредитора суперечать не лише положенням ЗУ «Про захист прав споживачів», нормам ЦК України, але і практиці Верховного Суду. У цій справі Позивач вимог щодо стягнення з позичальника відповідальності по ч. 2 ст. 625 ЦК України не заявляв, окремого розрахунку сум, нарахованих як міра відповідальності за прострочення, не подав, відповідні періоди нарахування окремо не визначив та правову природу цих сум належним чином не обґрунтував. Натомість Позивач просить стягнути саме договірні проценти за користування кредитом, хоча фактично включив до позовних вимог нарахування за період після спливу строку кредитування.
Щодо розміру заборгованості, який визнається Відповідачем, зазначив наступне.
Відповідно до розрахунку заборгованості ТОВ «Авентус Україна» в період з 07.08.2020 року по 05.09.2020 року (включно) проценти нараховувались за процентною ставкою 0,95% (137,75 грн/день). Тобто, загальний розмір нарахованих процентів за період з 07.08.2020 року по 05.09.2020 року (включно) становить 4132,50 грн (14500,00 грн * 0,95 % * 30 днів). 06.09.2020 року було здійснено платіж у розмірі 4132,50 грн, яким фактично погашено нараховані проценти за період користування кредитом у межах строку кредитування. Таким чином, заборгованість Відповідача перед Позивачем складається з непогашеного тіла кредиту – 14500,00 грн.
Щодо правничої допомоги, яку намагається стягнути Позивач, вказав, що позовна заява у даній справі є типовою та складена за шаблоном, який використовується у десятках, якщо не сотнях аналогічних справ. У тексті позову відсутні індивідуальні особливості чи аналітичний розбір справи, що могло б свідчити про індивідуальну юридичну роботу. У типовій справі за шаблонним кредитним договором, що постійно використовується тим самим кредитором, обсяг фактичних документів зазвичай обмежується кількома стандартними файлами: заявка, договір, графік платежів. На практиці їх опрацювання не потребує значного часу та інтелектуальних витрат. В зв`язку з вищевикладеним, Відповідач вважає, що розмір суми професійної правничої допомоги, що потребує компенсації, доцільно зменшити до співмірної з проробленою представником Позивача роботою, кваліфікацією та відповідністю даної проробленої роботи до норм чинного законодавства та сталої судової практики, складності справи. З урахуванням викладеного, Відповідач просить суд зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу до 1000,00 грн як такого, що відповідає принципам розумності, справедливості та співмірності.
27.04.2026 року представниця ТОВ «Факторинг Партнерс» - Ушакова М.І. подала до суду відповідь на відзив, в якому просила позовні вимоги задовольнити в повному обсязі з огляду на наступне.
У розрахунку заборгованості (розрахунку і первісного кредитора, і фактора) чітко вказано з чого складається заявлена сума заборгованості, відповідно до яких умов договору та за який період вона була нарахована. При цьому, перевірити правильність розрахунків можливо за допомогою елементарних математичних операцій множення, ділення та додавання. Відповідно до Постанови Верховного Суду від 07.06.2023 року по справі №234/3840/15 визначено, що непогодження (незгода) з розрахунком, наданим позивачем, не є підставою для відмови у задоволенні позову у повному обсязі. Незгода Відповідача із розрахунком заборгованості не позбавляє його можливості, на підтвердження своїх доводів, надати свій «контррозрахунок». Відповідачем не було надано ніяких доказів виконання зобов`язань, в тому числі доказів невірного нарахування виниклої суми заборгованості по відсоткам, відповідно до умов Договору.
Сторони Договору погодили окремий випадок автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін. Підписанням даного договору відповідач погодився на зазначені умови. Отже, ним було надано згоду на автопролонгацію договору у разі наявності заборгованості. Як можливо побачити, строк кредитування вказано у 30 днів, боржником було продовжено строк шляхом сплати платежу на пролонгація, після чого відсотки нараховувались протягом 30 днів + 90 днів у відповідності до п. 1.5.2. Відповідачем було укладено Кредитний договір за власним бажанням, добровільно, без будь-якого примусу з боку третіх осіб. Перед укладенням кредитного договору Позичальник отримав від Кредитодавця всю інформацію стосовно кредиту, ознайомився з усіма умовами Договору та правильно зрозумів суть фінансової послуги. Під час укладання Договору, Відповідач усвідомлював всі ризики, пов`язані з укладенням даного договору, а також наслідки і відповідальність у разі неналежного виконання умов договору. Зокрема, Відповідачу було відомо про реальну відсоткову ставку за користування кредитними коштами, порядок її зміни та порядок нарахування відсотків. Відповідач здійснив дії, спрямовані на укладення вказаного договору, шляхом заповнення заяви-анкети на отримання кредиту, у якій відповідач підтвердив, що він ознайомлений з умовами та правилами надання коштів в позику. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Щодо стягнення витрат на правничу допомогу на користь Позивача, зазначила, що обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Проте, Відповідач не наводить обґрунтування неспівмірності витрат із складністю справи та не надає суду будь-яких доказів на підтвердження такої позиції. Сторонами погоджено саме такі умови надання юридичної допомоги. Заперечення Відповідача не підтверджуються наявними в матеріалах справи доказами та є лише особистою думкою Відповідача. Отже, такі твердження є припущеннями. Крім того, договірні відносини між Позивачем та Адвокатом за Договором є виключно цивільно-правовими правовідносинами між сторонами цього договору і не впливають на жодні права Відповідача у справі. Вони мають на меті лише обумовлені угодою обов`язки та відповідні дії сторін даного договору, що не суперечать правовим нормам та не зачіпають інтереси третіх осіб. Відтак, будь-які посилання на цей договір з метою доведення порушень прав Відповідача є необґрунтованими. Також, висловлюючись щодо порядку обчислення гонорару, хочемо наголосити, що розмір гонорару визначається лише за погодженням стороною надавачем послуг та клієнтом, а Відповідач не вправі втручатися в ці правовідносини. А тому, в разі неврахування судом умов договору про надання правової допомоги, щодо порядку обчислення гонорару та черговості виконання зобов`язань за цим договором, може бути розцінене як не при тримання принципу свободи договору, закріпленому в ст. 627 ЦК України.
Щодо витрат на правову допомогу на користь Відповідача, вказала, що Відповідачем заявлено попередній розмір витрат на правничу допомогу. Дані витрати є неспівмірними з обсягом послуг, наданих Відповідачу та є очевидно завищеними, враховуючи, що справа розглядається в порядку спрощеного провадження, є малозначною, а також типовою для представника Відповідача, що вбачається з відкритих джерел (веб-портал Судова влада). Крім того, участь в судових засіданнях не є обов`язковою. Матеріали справи не містять доказів оплати за надані послуги, які підтверджують факт надання правничої допомоги Відповідачу. Отже, стягнення витрат на правничу допомогу з Позивача не можна вважати розумним, справедливим та таким, що відповідає засадам цивільного судочинства. Таким чином, витрати на правову допомогу, заявлені Відповідачем є безпідставними, а їх розмір є завищеним та необґрунтованим. У зв`язку з чим, Позивач просить відмовити Відповідачу у задоволенні вимоги про стягнення з Позивача витрат на правничу допомогу або суттєво зменшити її розмір.
28.04.2026 року представник ОСОБА_1 – адвокат Яресько Т.В. подав до суду заперечення на відповідь на відзив, в яких зазначив наступне.
У відповіді на відзив Позивач фактично зводить спір щодо нарахування процентів до погодження сторонами умов Кредитного договору та арифметичної правильності розрахунку заборгованості. Водночас такі доводи не спростовують позиції Відповідача, оскільки спірним у цій частині є не сам розмір процентної ставки чи порядок математичного обрахунку заборгованості, а наявність правової підстави для нарахування процентів після закінчення строку кредитування. З розрахунку заборгованості, наданого самим Позивачем, вбачається, що у період з 07.08.2020 року по 05.09.2020 року проценти нараховувалися за зниженою процентною ставкою (14500,00 грн * 0,95% * 30 днів = 4132,50 грн). 06.09.2020 року було здійснено платіж у розмірі 4132,50 грн, який у розрахунку заборгованості зарахований саме як оплата процентів. Таким чином, проценти за користування кредитом були погашені, а заявлена Позивачем до стягнення сума процентів у розмірі 33060,00 грн фактично складається з процентів, нарахованих уже після закінчення первісного строку кредитування.
У відповіді на відзив Позивач зазначає, що Відповідач нібито «продовжив строк шляхом сплати платежу на пролонгацію», а також стверджує про погодження сторонами «окремого випадку автоматичної пролонгації договору, без необхідності вчинення будь-яких додаткових дій з боку сторін». Матеріали справи не містять доказів того, що зазначений платіж був здійснений Відповідачем саме з метою продовження строку кредитування, а не з метою погашення нарахованих процентів. Також у матеріалах справи відсутні докази акцепту ТОВ «Авентус Україна» пропозиції, зокрема відсутні докази направлення Відповідачу повідомлення про погодження нового строку кредитування (із зазначенням нової дати повернення), як це прямо передбачено п. 4.4 Кредитного договору. Також Позивач не долучив інформацію з Особистого кабінету, яка б підтверджувала відображення нової дати повернення кредиту, як це передбачено п. 4.5 Кредитного договору. Таким чином, Позивачем не доведено факту пролонгації строку кредитування, а відтак нарахування процентів та інших платежів за межами первісного строку кредитування є безпідставним та таким, що не відповідає умовам Кредитного договору і вимогам чинного законодавства.
Позивач у відповіді на відзив посилається на пункт 1.5.2 Кредитного договору як на підтвердження правомірності нарахування процентів після закінчення строку кредитування. Однак пункт 1.5.2 Кредитного договору не встановлює автоматичної пролонгації строку кредитування. Зазначений пункт лише визначає випадки застосування стандартної процентної ставки 1,9% на день, зокрема: у межах первісного строку кредитування, у межах нового строку — якщо відбулося продовження строку користування кредитом відповідно до пунктів 4.1–4.6 Кредитного договору, а також у межах періоду прострочення. Отже, сам пункт 1.5.2 Кредитного договору розмежовує новий строк кредитування, який може виникнути лише за умови належної пролонгації відповідно до розділу 4 Договору, та період прострочення, який не є строком правомірного користування кредитом. Тому посилання Позивача на пункт 1.5.2 Кредитного договору не доводить факту автоматичної пролонгації. Навпаки, цей пункт підтверджує, що новий строк кредитування міг виникнути лише за умови продовження строку у порядку, передбаченому пунктами 4.1–4.6 Кредитного договору, доказів чого Позивач суду не надав. Таким чином, пункт 1.5.2 Кредитного договору не може бути самостійною підставою для висновку про автоматичну пролонгацію строку кредиту та не підтверджує правомірності нарахування процентів поза межами строку кредитування.
01.05.2026 року представниця ТОВ «Факторинг Партнерс» - Чайковська М.І. подала до суду додаткові пояснення у справі, в яких зазначила, що договір та його умови в судовому порядку не оскаржувались, не визнавалися недійсними, а тому є такими, що відповідають волевиявленню сторін. Більш того, Відповідач тривалий час здійснював погашення заборгованості, що свідчить про визнання умов договору позичальником. На момент укладення кредитного договору Відповідач не звертався до кредитора із заявами про надання роз`яснень незрозумілих йому умов договору або за додатковою інформацією щодо умов кредитування, з пропозицією про внесення будь-яких змін до запропонованої редакції договору, а також частково виконував умови договору що свідчить про прийняття та згоду зі всіма умовами такого договору. Отже, розмір та порядок нарахування відсотків погоджений сторонами Кредитного договору, підстави виникнення заборгованості є законними, а її розмір розумним та справедливим.
Ухвалою Центрального районного суду м. Миколаєва від 01.05.2026 року було відмовлено задоволенні клопотання предстставника відповідача про перехід до розгляду справи у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Суд, дослідивши та перевіривши всі докази в їх сукупності, встановив такі факти та відповідні їм правовідносини.
07.08.2020 року між ТОВ «Авентус Україна» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Авентус Україна» було укладено електронний договір №2752548 про надання споживчого кредиту. Згідно умов договору: сума кредиту (загальний розмір) складає 14500,00 гривень (п. 1.3 Кредитного договору). Строк кредиту 30 днів. Дата повернення кредиту 06.09.2020 року, вказується у Графіку платежів, що є Додатком №1 до цього договорм. Строк кредиту може бути продовжено у порядку та на умовах визначених в Розділі 4 цього Договору (п. 1.4. Кредитного договору).
Підунктом 1.5.1 кредитного договору, встановлено розмір зниженої процентної ставки визначено у розмірі 0,95% в день від суми кредиту, що застосовується у межах строку надання кредиту визначеного п. 1.4 цього договору (без пролонгацій), якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.
Стандартна процентна ставка за договором становить 1,90% в день від суми кредиту та застосовується: у межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору, якщо споживач не виконав умови зазначені у п.п. 1.5.1 договору для застосування зниженої процентної ставки; у межах нового строку кредиту, якщо відбулася строку користування кредитом відповідно до п. 4.1 - 4.6 цього договору; у межах періоду прострочення, але не більше 90-та календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, що застосовується відповідно до абз. 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України. 
Кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем Товариству з метою отримання кредиту (п. 2.1 Кердитного договору).
Зазначений договір про надання споживчого кредиту було укладено відповідно до Правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Авентус Україна», затверджених наказом №53-ОД від 16.01.2020 року та розміщених на їх сайті: https://creditplus.ua/ru/documents та підписано відповідачем ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором М476905 - 07.08.2020 14:05:19 (п. 9.8, п.10 договору).
ТОВ «Авентус Україна» свої зобов`язання за договором виконало та надало ОСОБА_1 кредитні кошти в розмірі 14500,00 грн, що підтверджується інформаційною довідкою ТОВ «ФК «Вей Фор Пей» за №6546-ВП від 09.02.2026 року, відповідно до якої, за дорученням ТОВ «Авентус Україна», на виконання угоди про переказ коштів №ВП-200417-1 від 20.04.2017 року, 07.08.2020 здійснено успішний переказ коштів у розмірі 14500,00 гривень на карту № НОМЕР_2 , код авторизації 372064, номер транзакції в системі WarForPay-creditpius-9680335.
У зв`язку з неналежним виконанням відповідачем ОСОБА_1 умов договору про споживчий кредит №2752548 від 07.08.2020 року, утворилася заборгованість, яка відповідно до проведеного ТОВ «Авентус Україна» розрахунку становить 47560,00 грн, з яких: 14500,00 грн - заборгованість за основним зобов`язанням (за тілом кредиту), 33060,00 грн - заборгованість за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги.
26.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» укладено договір факторингу №26032021.
Згідно з п. 1.2 договору факторингу права вимоги щодо конкретного боржника переходять до фактора (позивача) в момент підписання сторонами Акту прийому-передачі Реєстру боржників, після чого фактор (позивач) стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованості та набуває відповідні права вимоги.
26.03.2021 року між ТОВ «Авентус Україна» та ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» підписано Акт прийому-передачі Реєстру боржників до договору факторингу №26032021 від 26.03.2021 року.
Відповідно до витягу з додатку №1 до договору факторингу №26032021 від 26.03.2021 року Реєстр боржників від 26.03.2021 року ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2752548 від 07.08.2020 року у розмірі 47560,00 гривень.
23.05.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено договір факторингу №23/05/24.
Згідно з п. 1.1 вказаного договору фактор передає грошові кошти, що дорівнюють ціні продажу, в розпорядження клієнта за плату, а клієнт відступає факторові права вимоги до боржників, зазначених у реєстрі заборгованостей (додаток №1 до цього договору), в розмірі портфеля заборгованості.
Відповідно до п. 5.2 договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року перехід від клієнта до фактора права вимоги за портфелем заборгованості відбувається у момент підписання Актів прийому-передачі Реєстру заборгованостей після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно портфеля заборгованостей та набуває відповідні права вимоги.
20.12.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» укладено додаткову угоду №1 до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року, якою внесено зміни до преамбули реєстру заборгованостей №1, №2, №3, №4 та №5 від 23.05.2024.
23.05.2024 року між ТОВ «ФК «Європейська агенція з повернення боргів» та ТОВ «Факторинг Партнерс» підписано Акт прийому-передачі Реєстру заборгованостей до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року.
Відповідно до реєстру заборгованостей №1 до договору факторингу №23/05/24 від 23.05.2024 року ТОВ «Факторинг Партнерс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2752548 від 07.08.2020 року у розмірі 47560,00 гривень.
Таким чином, позивач набув права грошової вимоги до ОСОБА_1 за кредитним договором №2752548 від 07.08.2020 у загальному розмірі 47560,00 гривень.
Відповідно до ч.ч. 1-3 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Використання при вчиненні правочинів факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного, електронного або іншого копіювання, електронного підпису або іншого аналога власноручного підпису допускається у випадках, встановлених законом, іншими актами цивільного законодавства, або за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідного аналога їхніх власноручних підписів, або іншим чином врегульовується порядок його використання сторонами.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до статті 638 ЦК України, договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом. Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася. Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Отже, будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Закон України «Про електронну комерцію» №675-VIII від 03.09.2015 визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-комунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
В статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акту цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Положення статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
Судом встановлено, що договір про надання споживчого кредиту підписано відповідачем за допомогою одноразового пароля - ідентифікатора, а тому його укладання між сторонами підтверджено належними та допустимими доказами. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та первісним кредитором не був би укладений.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави щодо позики, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором (ч. 1 ст. 1049 ЦК України).
У разі невиконання позичальником обов`язків, встановлених договором позики, щодо забезпечення повернення позики, а також у разі втрати забезпечення виконання зобов`язання або погіршення його умов за обставин, за які позикодавець не несе відповідальності, позикодавець має право вимагати від позичальника дострокового повернення позики та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу, якщо інше не встановлено договором (ст. 1052 ЦК України).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору. Боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор прийняти виконання особисто (ст.ст. 525-527 ЦК України).
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час.
Статтею 610 ЦК України визначено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Відповідно до ст. 612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення.
Згідно ст. 625 ЦК України боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В ході розгляду справи встановлено, що первісний кредитор свої зобов`язання перед відповідачем виконав у повному обсязі, надавши грошові кошти, у той час як ОСОБА_1 взятих на себе зобов`язання по поверненню кредитних коштів не виконав.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч. 1 ст. 1077 ЦК України).
За змістом ч. 1 ст. 1078 ЦК України, предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, необхідною умовою для відступлення права вимоги є існування самого зобов`язання, за яким відступається право, яке й підтверджує дійсність вимог.
З досліджених судом доказів втанолено, що до позивача, як нового кредитора, перейшло право вимоги до відповідача за договором про споживчий кредит №2752548 від 07.08.2020 року.
Крім того, як вбачається з відзиву на позвону заяву, представником ОСОБА_1 адвокатом Яресько Т.В. зазначено, що відповідач не заперечує факту укладення кредитного договору та стягнення з нього заборгованості за тілом кредиту у розмірі 14500,00 грн.
Щодо нарахування відсотків за кредитним договором суд зазначає наступне.
Як встановлено судом, п. 4.1, п. 4.2 договору про надання споживчого кредиту №2752548 від 07.08.2020 року визначено, що строк кредиту може бути продовжено на кількість днів, зазначених в п. 1.4 договору (30 днів), якщо між сторонами буде досягнута домовленість про таке продовження у порядку, визначеному п. 4.2 - 4.5 договору; споживач, у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 гривень (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом, відповідно до п. 4.3 договору.
Відповідно до п. 4.3 договору пропозиція (оферта) споживача щодо продовження строку корисування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів.
У випадку акцептування товариством пропозиції (оферти) споживача про продовження строку кредиту, новий строк кредиту розраховується з наступного дня, що слідує за днем вчинення споживачем дій, зазначених у п. 4.3 договору, та нова дата повернення кредиту відображається у особистому кабінеті. Протягом нового строку користування кредитом проценти нараховуються за стандартною процентною ставкою (п. 4.5 договору).
Як убачається з картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) відповідачем 06.09.2020 року здійснено оплату нарахованих у період з 07.08.2020 року по 06.09.2020 року процентів за користування кредитом.
За відсутності волевиявлення позичальника, кредитодавець з урахуванням п. 3.1 договору, згідно якого нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, але не більше 90 календарних днів поспіль з моменту виникнення прострочення, виходячи з фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт, прожовжував здійснювати нарахування процентів за кредитним договором у період з 06.09.2020 року до 04.01.2021 року (90 днів).
При вирішенні даного спору у частині визначення суми заборгованості за процентами суд враховує правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену у постанові від 28.03.2018 у справі №444/9519/12, згідно з якою після спливу визначеного договором строку кредитування право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Зобов`язання, у тому числі й ті, що виникли на підставі договору, припиняються на підставах, встановлених главою 50 ЦК, зокрема сплином строку, на який воно було надано.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.02.2020 у справі №912/1120/16, відповідно до якої після спливу строку кредитування припиняється право нараховувати проценти за кредитом.
Таким чином, норми договору про надання споживчого кредиту №2752548 від 07.08.2020 року в частині продовження нарахування процентів протягом 90-та днів після спливу строку кредитування є протиправним встановленням додаткової фінансової відповідальності позичальника у вигляді нарахування процентів за межами строку кредитування, оскільки такі умови договору лише припускають волевиявлення відповідача на зміну істотних умов кредитування у майбутньому.
Враховуючи викладене, суд погоджуючись з доводами представника відповідача та відхиляючи доводи представниці позивача дійшов висновку, що після закінчення строку кредитування за договором про надання споживчого кредиту №2752548 від 07.08.2020 року, тобто після 05.09.2020 року, проценти за користування кредитом за ставкою, передбаченою договором, не можуть нараховуватись. Після спливу строку кредитування відповідач, який прострочив виконання грошового зобов`язання, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З наданої позивачем картки обліку Договору (розрахунку заборгованості) вбачається, що станом на 05.09.2020 розмір заборгованості за процентами складає 4132,50 гривень, які були сплачені відповідачем 06.09.2020 року.
Отже, за договором №2752548 від 07.08.2020 року підлягає стягненню сума заборгованості за тілом кредиту в розмірі 14500,00 грн.
На підставі вищевикладеного та враховуючи, що ОСОБА_1 свої зобов`язання за договором про надання споживчого кредиту №2752548 від 07.08.2020 року належним чином не виконав, у зв`язку з чим виникла заборгованість, суд вважає за необхідне задовольнити позов частково та стягнути з відповідача на користь позивача заборгованість за вказаним договором у загальному розмірі 14500,00 гривень.
При вирішенні питання про стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу суд виходить з наступного.
Відповідно до частини 1, пункту 1 ч. 3 ст. 133 та ч. 1 - 3 ст. 137 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Згідно з частиною 8 статті 141 ЦПК України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
До складу витрат на правничу допомогу включаються: гонорар адвоката за представництво в суді; інша правнича допомога, пов`язана з підготовкою справи до розгляду; допомога, пов`язана зі збором доказів; вартість послуг помічника адвоката; інша правнича допомога, пов`язана зі справою.
Витрати на правничу допомогу визначаються сукупністю таких документів: договором про надання правничої допомоги та відповідними доказами щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи має подати (окрім договору про надання правничої допомоги) детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом (для визначення розміру гонорару, що сплачений або підлягає сплаті) та опис здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19 висловлено правову позицію, згідно якої розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката встановлюється і розподіляється судом згідно з умовами договору про надання правничої допомоги при наданні відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, як уже сплаченої, так і тієї, що лише підлягає сплаті (буде сплачена) відповідною стороною або третьою особою. Отже, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
На підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу представником позивача суду надано: копію договору №02-07/2024 про надання правової допомоги від 02.07.2024 року з адвокатським об`єднанням «Лігал Ассістанс», прайс-лист АО «Лігал Ассістанс» від 01.12.2025 року, заявка на надання юридичної допомоги №1550 від 01.01.2026 року, витяг з акту №27 про надання юридичної допомоги від 30.01.2026 року.
Згідно частини четвертої статті 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог ч. 4 цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності понесення адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу, який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити із критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставістатті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України"). У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Велика Палата Верховного Суду вказала на те, що при визначені суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрата (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру (Постанова від 19.02.2020 року у справі №755/9215/15-ц).
Так, позивачем ставилось питання про стягнення з відповідача на його користь суми понесених витрат на правничу допомогу в розмірі 16000,00 грн.
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу, складено позовну заяву, зібрано необхідні документи та надано відповідь на відзив, суд вважає, що розмір гонорару в 16000,00 грн є не обґрунтованим та завищеним.
Так справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні, представником відповідача надано заперечення щодо завищеної суми на професійну правничу допомогу. Крім іншого розмір правової допомоги в сумі 16000,00 грн є неспівмірними від стягненої суми в розмірі 14500,00 грн.
Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу з боржника не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з відповідача витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, оскільки суд вважає, що вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога позивача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Щодо стягнення з позивача на користь відповідача витрат на правничу допомогу.
На підтвердження понесених витрат на правову допомогу представником відповідача подано: договір про надання правничої (правової) допомоги №26071 від 09.04.2026 року, укладений між ОСОБА_1 та адвокатом Яресько Т.В., додаток №1 до договору про надання правничої (правової) допомоги №26071 від 09.04.2026 року, розрахункову квитанцію про отримання гонорару на суму 9000,00 грн, акт приймання-передачі послуг, детальний опис робіт (наданих послуг) згідно договору про надання правничої (правової) допомоги №26071 від 09.04.2026 року.
При цьому, аналізуючи розмір гонорару адвоката на дотримання вимог співмірності, суд, з урахуванням складності справи, ціни позову, обсягу виконаних адвокатом робіт (наданих послуг), враховуючи, що адвокатом фактично було надано правову допомогу та складено відзив на позовну заяву, суд вважає, що розмір гонорару в 9000,00 грн є необґрунтованим та завищеним.
Так, дана справа відноситься до категорії не складних справ, розгляд проводився в спрощеному провадженні без повідомлення (виклику) сторін, розгляд справи проводився за наявними матеріалами справи.
Суд зазначає та наголошує, що стягнення витрат на професійну правничу допомогу не може бути способом надмірного збагачення сторони, на користь якої такі витрати стягуються і не може становити для неї по суті додатковий спосіб отримання доходу.
Відповідно до Постанови Верховного Суду від 30.09.2020р. по справі №201/14495/16-ц суд вправі самостійно зменшувати розмір відшкодування витрат на правову допомогу.
Відтак, суд приходить до висновку про наявність підстав для зменшення суми стягнення з позивача витрат на правничу допомогу до 3000,00 грн, оскільки суд вважає, що вона буде об`єктивно відповідати вимогам співмірності, а тому вимога відповідача підлягає частковому задоволенню, а вказана сума підлягає стягненню з позивача на користь відповідача.
У зв`язку з наведеним, суд вважає за необхідне стягнути з позивача на користь відповідача 3000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача (згідно розміру задоволених вимог) також підлягають стягненню понесені останнім судові витрати, а саме 812,03 грн судового збору, сплата якого підтверджується платіжною інструкцією кредитового переказу коштів №0615870083 від 23.02.2026 року.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 7, 12, 13, 81, 141, 263, 265, 279 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» (код ЄДРПОУ: 42640371, юридична адреса: 03150, м. Київ, вул. Ґедройця Єжи, буд. 6, офіс 521) до ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором, задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» заборгованість за кредитним договором №2752548 від 07.08.2020 року у загальному розмірі 14500 (чотирнадцять тисяч п`ятсот) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову, відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» судові витрати у розмірі 3812 (три тисячі вісімсот дванадцять) гривень 03 копійки, які складаються з судового збору у розмірі 812,03 грн та витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 3000,00 грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Факторинг Партнерс» на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 3000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
Рішення може бути оскаржено до Миколаївського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя          О.В. Саламатін