Справа № 526/2980/25
Провадження № 2/526/244/2026

Р І Ш Е Н Н Я
іменем України 

22 червня 2026 року Гадяцький районний суд Полтавської області у складі:
головуючого судді Киричка С.А., 
за участю секретаря Широколави О.В., 
розглянувши в м. Гадяч у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ТОВ «Агро-Край» до ОСОБА_1 , ТОВ «АГРО-ОСНОВА» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря,
в с т а н о в и в:
Представник Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» (далі – Позивач) звернувся до суду з вказаною позовною заявою, яку мотивував тим, що між СТОВ «Мрія» та ОСОБА_1 10 грудня 2013 року було укладеного договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 строком на 5 років. Згідно Додаткової угоди № б/н від 06.03.2018 року до Договору оренди землі №б/н від 10.12.2013 права та обов`язки орендаря щодо земельної ділянки з кадастровим номером 5320485300:00:002:0004 прийняв ТОВ «Агро-Край». Також, Додатковою угодою від 06.03.2018 сторони погодили внесення змін щодо строку договору оренди землі, а саме на 7 років. З урахуванням додаткової угоди від 06.03.2018 строк дії договору – до 06.03.2025. 29.11.2024 року відповідачу було направлено лист-повідомлення про намір продовжити дію договору оренди та надано два оригінальних примірника додаткових угод про продовження дії договору, які відповідач отримала, але належної і обґрунтованої відповіді не надала та протягом місяця з моменту отримання такого повідомлення не заперечила проти продовження договору оренди на новий строк. Вказує, що Позивач скористався своїм переважним правом на поновлення договору оренди землі, але 17.09.2025 року Відповідач уклала договір оренди земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 з ТОВ «АГРО-ОСНОВА» (далі – Відповідач-2), чим порушила переважне право Позивача на укладення договору оренди цієї земельної ділянки на новий строк. На підставі викладеного просить визнати укладеною додаткову угоду № б/н до договору оренди землі від 10.12.2013 між Позивачем та Відповідачем-1 в редакції, викладеної в позовній заяві, а також визнати відсутнім право оренди у Відповідача-2 на земельну ділянку кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 і скасувати запис державної реєстрації земельної ділянки.
Ухвалою Гадяцького районного суду Полтавської області від 29.09.2025 відкрито провадження по справі, призначено справу до розгляду у порядку спрощеного провадження без виклику сторін та надано відповідачу строк для подання клопотання про розгляд справи з повідомленням сторін.
Представником Відповідача-1 надано суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що Позивача було повідомлено про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, оскільки Позивач порушував строки виплати орендної плати. Текст додаткової угоди, що викладений в позовній заяві, відрізняється від її тексту, який було долучено до листа-повідомлення. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, а судові витрати покласти на Позивача.
Представником Відповідача-2 надано суду відзив на позовну заяву, в якому вказано, що власник земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 листом від 05.09.2024 повідомляв Позивача про небажання поновлювати дію договору оренди землі, тому 07.03.2025 між відповідачами було укладено договір оренди вказаної земельної ділянки (право оренди зареєстровано в ДРПП 59061234 від 17.03.2025). Просить відмовити у задоволенні позовних вимог в повному обсязі та судові витрати покласти на Позивача.
Заявлені клопотання представника відповідачів про розгляд даної цивільної справи в порядку загального позовного провадження судом відхиляються, оскільки спрощене провадження, як і загальне позовне провадження спрямовані на всебічний, повний та об`єктивний розгляд справи з дослідженням всіх наданих сторонами доказів, вивченням всіх заяв сторін по суті справи, тобто спрощене провадження не є провадженням, в якому розглядаються безспірні вимоги. Отже, відповідач не позбавлений можливості викласти свої доводи, аргументи, міркування, заперечення у письмових заявах по суті справи, не позбавлений можливості надавати суду свої докази на спростування вимог позивача у строки, визначені судом або законом, заявляти відповідні клопотання та в повній мірі користуватися правами, передбаченими ЦПК України.
Заяву представника Позивача про розгляд даної цивільної справи з повідомленням (викликом) сторін суд відхиляє, оскільки характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Суд вважає за необхідне зазначити, що в ухвалі Великої Палати Верховного суду від 14.05.2019 у справі № 522/7636/14-ц вказано, що бажання сторони у справі викласти під час публічних слухань свої аргументи, які висловлені нею в письмових та додаткових поясненнях, не зумовлюють необхідність призначення до розгляду справи з викликом її учасників.
Окремо суд звертає увагу сторін, що відповідачі скористалися своїм право для подання відзиву на позовну заяву, а Позивач, отримавши такі відзиви, що підтверджено квитанціями про доставку документів до зареєстрованого Електронного кабінету користувача ЄСІТС, своїм правом на подання відповіді на відзив не скористався, тому суд в силу ст. 279 ЦПК України досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Так, судом встановлено наступне.
Згідно копії Державного акта на право власності на земельну ділянку ОСОБА_1 є власником земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,2171 га на території Плішивецької сільської ради Миргородського (Гадяцького) району Полтавської області. 
З договору оренди землі від 10.12.2013 року видно, що Відповідач-1 (орендодавець), а Позивач (Орендар) земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, загальною площею 3,2171 га на території Плішивецької сільської ради Миргородського (Гадяцького) району Полтавської області. Договір укладено на 5 (п`ять) років (п. 8 Договору), нормативна грошова оцінка земельної ділянки становить 91 108,50 грн. (п. 5), а орендна плата складає 4 % від НГОЗД у розмірі 3644,34 грн. (п. 9).
Додатковою угодою від 06.03.2018 сторони погодили внесення змін щодо строку договору оренди землі, а саме на 7 років. З урахуванням додаткової угоди від 06.03.2018 строк дії договору – до 06.03.2025.
З копії витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію іншого речового права вбачається, що право оренди земельної ділянки зареєстровано 08.02.2014, строк дії 06.03.2025.
З листів-повідомлень від 29.11.2024 № 644 Позивач звернувся до Відповідача-1 відповідно, вбачається, що Позивач має намір продовжити дію Договору оренди землі № б/н від 10.12.2013 та просить підписати додаткові угоди на продовження дії договору оренди землі й направити один екземпляр на адресу Позивача.
Копії інформації про відправлення рекомендованого повідомлення ОСОБА_1 чи про його вручення їй позивачем до суду не надано, тому судом ставиться під сумнів належного повідомлення ОСОБА_1 про намір продовжити договір оренди землі.
З копій платіжних інструкцій за період 2021 – 2024 встановлено, що Позивач сплачував відповідачці орендну плату за користування вищевказаною земельною ділянкою.
З копії витягу з Державного реєстру речових прав від 17.09.2025 видно, що 17.03.2025 року зареєстровано право оренди земельної ділянки за ФГ «Ромашка» на земельну ділянку кадастровий номер 5320485300:00:002:0004 строком на 5 років.
З копії листа Відповідача-1 від 20.01.2025, який позивачем отримано 23.01.2025 року, видно, що вона повідомляє Позивача, що не має наміру продовжувати дію договору оренди земельної ділянки кадастровий номер 5320485300:00:002:0004, площею 3,2171 га, а також наголошує, що відповідно до умов договору та ст. 31 Закону України «Про оренду землі» договір є припиненим після закінчення строку, на який його було укладено. 
Так, дійсний орендар, який добросовісно виконував свої обов`язки за договором оренди землі, має переважне право перед іншими особами на продовження цих орендних правовідносин. Для реалізації такого наміру він (орендар) зобов`язаний до закінчення строку оренди землі (у строки, визначені частиною другою статті 33 Закону № 161-XIV) повідомити про це орендаря та надіслати проект додаткової угоди. Мета такого повідомлення - запобігання укладенню орендодавцем договору оренди з іншою особою у зв`язку з відсутністю в нього інформації про наявність наміру в дійсного орендаря продовжувати орендні правовідносини. При цьому таке завчасне повідомлення з надсиланням проекту додаткової угоди є передумовою для зміни сторонами умов договору оренди під час його поновлення (укладення на новий крім, ОСОБА_1 листом від 05 вересня 2024 року, повідомляла позивача про небажання поновлювати дію договору оренди. Таким чином, відповідач виразила своє волевиявлення не продовжувати термін дії договору оренди з позивачем. Зазначений лист є достатнім підтвердженням відмови орендодавця від подальшої пролонгації відповідного договору на новий строк. Доводи позивача про те, що воно виконало всі визначені статтею 33 Закону № 161 XIV умови щодо реалізації свого переважного права перед іншими особами на укладення договорів оренди землі на новий строк, однак орендодавець не повідомив про намір укласти договір з іншим орендарем, є необґрунтованими, оскільки у визначений законом строк сторони договору оренди землі не дійшли згоди щодо укладення додаткової угоди до нього, і орендодавець повідомив орендаря про відмову в його продовженні, що підтверджується відповідним листом. Переважне право ТОВ «Агро-край» на поновлення договору оренди земельної ділянки не є порушеним, оскільки немає однієї зі складових юридичних фактів, що надають позивачу право претендувати на поновлення договору оренди землі з підстав, передбачених частиною п`ятою статті 33 Закону № 161-XIV, а саме відсутня воля орендодавця на укладення нового договору, і він повідомляв орендаря про небажання поновлювати договір оренди. Вказана правова позиція викладена в Постанові Верховного Суду України від 25 липня 2024 року справа № 604/647/23 Відповідно до частини першої статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності і справедливості. Згідно із положеннями, викладеними у абзаці 1 частини першої статті 31 Закону України «Про оренду землі договір оренди землі припиняється в разі закінчення строку, на який його було укладено. Тому, якщо одна із сторін договору не має наміру досягнути домовленості щодо змін істотних умов договору, переважне право припиняється як це унормовано частиною четвертою статті 33 спеціального Закону. Отже, зі спливом строку дії договору припиняються і правовідносини сторін, обумовлені ним. Аналогічний правовий висновок викладений у постановах Верховного Суду від 16 січня 2019 року у справі № 312/344/17 (провадження № 61-41452св18), від 16 січня 2019 року у справі № 312/337/17 (провадження № 61-44899св18), від 23 січня 2019 року у справі № 312/265/17 (провадження № 61-43640св18), від 06 березня 2019 року у справі № 312/333/17 (провадження № 61-41192св18), від 06 березня 2019 року у справі № 312/246/17 (провадження № 61-43639св18). Таким чином, право ТОВ «Агро-край» на користування земельною ділянкою відповідача 1 припинилося у зв`язку зі спливом строку дії договору та у зв`язку з відсутністю домовленості про його продовження на змінених умовах (частина перша статті 31 Закону України «Про оренду землі»). При цьому, не мають значення доводи позивача про переважене право на укладення договору оренди земельної ділянки, оскільки орендодавець, завчасно, до закінчення строку дії договору оренди землі, повідомив орендаря про відсутність наміру продовжувати договір оренди землі, а тому відсутні підстави для задоволення позову. Незгода орендодавця на поновлення договору оренди землі відповідно до вимог частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» виключає можливість визнання поновленим договору оренди землі, оскільки переважне право користування земельною ділянкою належить її власнику. Крім того, переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк, не може домінувати над виключним правом орендодавця, як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження нею. Вказаного висновку дійшов і Верховний Суд в постанові від 28 вересня 2020 року у справі № 272/440/18.
Позивач неналежно виконував умови договору оренди землі в частині сплати орендної плати. Орендар неодноразово несвоєчасно сплачував орендну плату в строки, обумовлені в договорі оренди землі, а саме: п. 11 до 31 грудня. Орендна плата за 2021 рік сплачена позивачем Відповідачу 1 22.10.2021 року. Орендна плата за 2022 рік сплачена позивачем Відповідачу 1 12.12.2022 року. Орендна плата за 2023 рік сплачена 17.10.2023 року. Орендна плата за 2024 рік сплачена позивачем відповідачу 1 11.12.2024 року. Орендна плата за 2025 рік станом на дату подачі відзиву на позовну заяву не сплачено. Даний факт підтверджується платіжними інструкціями , надані позивачем до суду. Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України). Згідно з положеннями частини третьої статті 12 та частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Позивач не довів належними та допустимими доказами отримання відповідачем орендної плати в строки, обумовлені договором оренди землі Правильність та вчасність сплати орендної плати за землю, відповідно до умов договору та чинного податкового законодавства, є обов`язком саме позивача. Вказаний факт свідчить про неналежність виконання позивачем умов договору. Вказано позиція викладена в Постанові ВСУ від 27.01.2021 року по справі 909/139/19.
Позивач долучив до матеріалів справи лише докази направлення, доказів отримання листа Відповідачем 1 до суду надано не було. Адже позивач після сформування листа на Укрпошті, отримання квитанції міг за власною усною заявою самостійно відкликати листа про направлення, даний факт підтверджується за пошуком відправлень на офіційному сайті УКРПОШТА, де відсутні дані про вручення листа чи його повернення адресату по причині неможливості вручення адресату. (https://track.ukrposhta.ua/tracking_UA.html) Отже, відповідно до положень статті 33 Закону України «Про оренду землі» реалізація переважного права на поновлення договору оренди землі є можливою лише за умови дотримання встановленої цією нормою процедури та наявності волевиявлення сторін, тоді як встановлені у зазначеній справі обставини свідчать про відсутність такого волевиявлення орендодавця, право власності якої на розпорядження належною їй земельною ділянкою шляхом укладення нового договору оренди землі на більш вигідних умовах є визначальним, у порівнянні з переважним правом орендаря на поновлення договору оренди землі. У ТОВ «Агро-Край» відсутні підстави для застосування до спірних правовідносин положення частини п`ятої статті 33 Закону України «Про оренду землі» щодо виконання обов`язку повідомити орендаря в місячний термін про прийняте рішення, оскільки ним не доведено, що до відома відповідача були доведені відповідні наміри ТОВ «Агро-Край». Вказаний висновок міститься в Постанові Верховного суду України по справі 132/3681/20 від 16.03.2023 року Крім того, звертаємо увагу суду на те, що у постанові КЦС ВС від 28.09.2020 р. у справі № 272/440/18 сформульовано такий правовий висновок, що переважне право орендаря на укладення договору оренди землі на новий строк не може домінувати над виключним правом орендодавця як власника земельної ділянки, щодо користування та розпорядження на власний розсуд після закінчення строку дії договору оренди землі
Порушення орендодавцем місячного строку для направлення орендареві листа повідомлення про заперечення у поновленні договору оренди землі (за наявності таких заперечень) у відповідь на вчасно відправлений орендарем лист-повідомлення про поновлення цього договору з проектом відповідної додаткової угоди дає орендареві, який добросовісно продовжує користуватися земельною ділянкою після закінчення строку договору оренди, підстави розраховувати на поновлення такого договору в силу частини шостої статті 33 Закону № 161-XIV. Інакше кажучи, у такому разі відсутність листа-повідомлення орендодавця про заперечення у поновленні договору оренди землі можна кваліфікувати як його мовчазну згоду на поновлення цього договору на той самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені у ньому раніше. Але таке поновлення обов`язково оформляється шляхом підписання сторонами додаткової угоди, а в разі якщо орендодавець цього не робить, - у судовому порядку за вимогою про визнання укладеною додаткової угоди та з фіксацією її повного тексту у резолютивній частині рішення суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 22 вересня 2020 року у справах № 313/350/16-ц, провадження № 14-97цс20; № 159/5756/18, провадження № 14-99цс20). Отже, в прохальній частині позовної заяви містить текст додаткової угоди, який відрізняється віт тексту проекту додаткової угоди, що свідчить про самостійну зміну умов. Також, ОСОБА_2 підписала додаткові угоди до договорів оренди, не маючи на те повноважень. Адже відповідно до витяга позивача для укладання таких правочинів потрібно рішення засновника про надання повноважень. ОСОБА_2 діяла з перевищенням своїх повноважень. Також до позовної заяви долучено проект додаткової угоди, який не має підпису ОСОБА_2 та печатки ТОВ «Агро-Край», що суперечить додаткам до листа-повідомлення, де вказано, що додаток до листа є додаткові угоди, які підписані зі сторони орендаря. Правова позиція останнього заснована на помилковому тлумаченні норм чинного законодавства.
Відповідно до ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Таким чином, при розгляді даної цивільної справи було встановлено відсутність волевиявлення сторони договору оренди на його поновлення, що є підставою для відмови у позові, а оскільки позовна вимога про визнання відсутнім права оренди в нового орендаря є похідною від первинної вимоги, тому в її задоволенні також слід відмовити.
Щодо розподілу судових витрат. 
Відповідно до ч.1, п.2 ч. 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі відмови в позові покладаються на позивача.
Враховуючи, що у задоволенні позовних вимог позивача відмовлено, тому сплачений ним судовий збір слід покласти на позивача ТОВ «Агро-Край».
Разом з тим, згідно зі ст. 15 ЦПК України учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. 
Представництво у суді як вид правничої допомоги здійснюється виключно адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом.
Однією з основних засад (принципів) цивільного судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення п. 12 ч. 3 ст. 2 ЦПК України.
Відповідно до положень ч. 1, п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 2 ст. 141 ЦПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються:
1) у разі задоволення позову - на відповідача;
2) у разі відмови в позові - на позивача.
Ч. 2 ст. 137 цього Кодексу встановлено, за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. 
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої статті 137 ЦПК України, суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Частиною 8 ст. 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
Відповідно до ч. 1-3 ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів професійної правничої (правової) допомоги клієнту. 
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час. Аналогічні положення викладені в ч. 1, 2 ст. 28 Правил адвокатської етики.
В даному випадку 09.10.2025 року між ОСОБА_1 та адвокатом Рой І.В. був укладений договір про надання правової допомоги №б/н. На підтвердження повноважень представника відповідача адвоката Рой І.В. поданий відповідний ордер. Відповідно до акту виконаних робіт №1 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 09.10.2025 року вартість юридичних послуг наданих ОСОБА_1 становить 10 000,00 грн.
Також, 29.09.2025 року між ТОВ «Агро Основа» та адвокатом Рой І.В. був укладений договір про надання адвокатських послуг №б/н. На підтвердження повноважень представника відповідача адвоката Рой І.В. поданий відповідний ордер. Відповідно до акту виконаних робіт №1 до Договору про надання правової допомоги №б/н від 29.09.2025 року вартість юридичних послуг наданих ТОВ «Агро Основа» становить 10 000,00 грн.
Вивчивши докази, надані представником відповідача ОСОБА_1 та відповідача ТОВ «Агро Основа» адвокатом Рой І.В., суд дійшов висновку, що надання правничої допомоги підтверджено належними та допустимими доказами.
Ч. 4 ст. 137 ЦПІК України встановлено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Позивач заперечуючи розмір витрат на оплату послуг адвоката вказує, що вказані суми зазначені з порушенням принципів розумності та обґрунтованості.
Оцінюючи надані сторонами докази з метою їх розподілу в порядку ст. 141 ЦПК України, суд враховує висновки, викладені у наступних постановах Верховного Суду:
- Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц, Верховного Суду у справі № 922/445/19, що в питанні зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу варто враховувати, що зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони щодо неспівмірності заявлених іншою стороною витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт.
- Великої Палати Верховного Суду у справі № 755/9215/15-ц від 19 лютого 2020 року (п. 21), що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін;
- Великої Палати Верховного Суду у справі № 922/1964/21 від 16.11.2022, що розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Неврахування судом умов договору про надання правової допомоги щодо порядку обчислення гонорару не відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст. 627 ЦК України.
Оцінюючи з метою розподілу судових витрат надані сторонами докази за критеріями, визначеними у ч. 4 ст. 137 ЦПІК України, зважаючи на відмову у задоволенні вимог позову, враховуючи складність справи, кількість та якість поданих представником відповідачів у справі заяв та процесуальних документів, суд вважає, що вартість наданих відповідачам послуг з правничої допомоги у цій справі можливо зменшити до 3000 грн. та стягти з позивача на користь відповідачів.
Керуючись ст. 12, 81, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд -

ухвалив:

У задоволенні позовних вимог ТОВ «Агро-Край» до ОСОБА_1 , ТОВ «АГРО-ОСНОВА» про визнання укладеною додаткової угоди до договору оренди землі та визнання відсутнім права оренди в нового орендаря – відмовити.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» (код ЄДРПОУ 41103827) на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю «Агро-край» (код ЄДРПОУ 41103827) на користь ТОВ «АГРО-ОСНОВА», ЄДРПОУ 41103827, витрати, пов`язані з розглядом справи, а саме: витрати на правову допомогу у розмірі 3 000 (три тисячі) грн.
Рішення може бути оскаржене до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в апеляційному порядку рішення суду першої інстанції повністю або частково.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Повний текст рішення складено 22 червня 2026 року.

Суддя: С. А. Киричок