Номер провадження: 22-ц/813/121/26 
Справа № 766/20808/19
Головуючий у першій інстанції Кузьміна О.І.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19.03.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Лозко Ю.П.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 
відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду
апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович
на рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року
у цивільній справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст вимог

У жовтні 2019 року ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визначення порядку користування земельною ділянкою.
В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що на підставі договору дарування від 20 травня 2019 року позивач є власником 1/3 частини домоволодіння за адресою: АДРЕСА_1 , яке в цілому складається із житлового будинку літ. «А», житловою площею 34,6 кв. м, загальною площею 56,1 кв. м, кухні літ. «Б», сараїв літ. «В», літ. «Г», літ. «Д», вбиральні літ. «Е», водопроводу № 1, воріт № 4-6, зливної ями № 7, мостіння № 1.
Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, реєстраційний № 31618196 від 20 травня 2019 року.
Площа земельної ділянки, яка виділена у користування співвласникам вказаного домоволодіння, становить 494 кв.м. Сторони право власності на земельну ділянку не оформили.
Земельна ділянка перебуває у спільному користуванні сторін, які не досягли угоди про порядок користування нею.
У відповідності до розміру часток у праві власності на домоволодіння співвласнику з часткою 1/3 належить земельна ділянка площею 165 кв. м.
Відповідно до проведеної судової будівельно-технічної експертизи від 16 березня 2020 року № 20 експерт запропонував 2 варіанти визначення порядку користування земельною ділянкою, з яких саме варіант № 1 максимально відповідає часткам у праві власності на домоволодіння.
Враховуючи викладене, позивач з урахуванням уточнених позовних вимог, просив суд: визначити порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи від 16 березня 2020 року № 20 (графічний додаток № 5), а саме виділити позивачу у користування земельну ділянку з боку фасадної межі та лівої бокової межі площею 165 кв.м з виходом на АДРЕСА_1 ; співвласникам домоволодіння з частками 2/3 виділити у спільне користування земельну ділянку з боку фасадної межі, задньої межі та правої бокової межі площею 329 кв. м з існуючим виходом на АДРЕСА_1 , відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи від 16 березня 2020 року № 20 (графічний додаток № 5).

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Рішенням Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року позов задоволено.
Визначено порядок користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи від 16 березня 2020 року № 20 (графічний додаток № 5): виділено ОСОБА_1 в користування земельну ділянку з боку фасадної межі та лівої бокової межі площею 165 кв. м з виходом на АДРЕСА_1 ; виділено співвласникам домоволодіння з часткою 2/3 в спільне користування земельну ділянку з боку фасадної межі, задньої межі та правої бокової межі площею 329 кв. м з існуючим виходом на АДРЕСА_1 .
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частина домоволодіння, а відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 прийняли спадщину після смерті колишнього власника 2/3 частин домоволодіння.
Порядок користування земельною ділянкою суд першої інстанції визначив відповідно до варіанту № 1 висновку від 16 березня 2020 року № 20 судової будівельно-технічної експертизи, у відповідності до розміру часток у праві власності на домоволодіння. Співвласнику з часткою 1/3 виділено в користування земельну ділянку площею 165 кв. м, а співвласникам з часткою 2/3 виділено земельну ділянку площею 329 кв. м. При цьому фактична площа досліджуваної ділянки з урахуванням самовільного зайняття земельної ділянки, на якій розташоване домоволодіння, складає 513 кв. м, але порядок користування визначено виключно відведеною земельною ділянкою площею 494 кв. м, а площа самовільно зайнятої земельної ділянки не враховується.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович, подала апеляційну скаргу, в якій не погоджуються з рішенням та вважає, що воно прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням процесуального і матеріального права. Просить скасувати та ухвалити нове, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що суд першої інстанції не звернув уваги на те, що реальний поділ будинку у частках 1/3 та 2/3 є неможливий, а тому є неможливим і визначення порядку користування земельною ділянкою. При цьому вказав, що частки сторін у вказаному домоволодінні складають: позивача 1/3 частка; решта 2/3 часток належить відповідачам.
Також зазначив, що суд першої інстанції не врахував того, що розподіл проведено експертизою із порушенням норм ДБН, співвласнику з часткою 1/3 виділено ту частину будинку та визначено порядок користування земельною ділянкою, яка суміжна з домоволодінням, яке належить на праві власності позивачу. При цьому саме на цій земельній ділянці знаходяться комунікації, зокрема водопровід, та експертиза взагалі не передбачає, як мають облаштовуватись інженерне обладнання будинку і споруд, зовнішні мережі та споруди, газопостачання тощо, як має обслуговуватись будинок при такому розподілі, а саме земельна ділянка, що виділяється у користування позивачу, обмежує доступ іншим співвласникам до зовнішніх стін будинку для ремонту та обслуговування.

Рух справи

Постановою Херсонського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 задоволено. Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року скасовано і ухвалено нове рішення. У задоволенні позову відмовлено. Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати в розмірі 1 152,60 грн.
Постанова суду апеляційної інстанції мотивована тим, що суд першої інстанції, задовольняючи позов, визначив порядок користування вказаною земельною ділянкою відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи від 16 березня 2020 року № 20 (графічний додаток № 5). Однак вказаний варіант встановлення порядку користування земельною ділянкою унеможливлює нормальне користування сторонами, зокрема скаржницею та іншими відповідачами, житловим будинком, який знаходиться у спільній частковій власності, реальний поділ якого неможливий, цей варіант фактично позбавляє сторони, зокрема скаржницю й інших відповідачів, права безперешкодного доступу до конструктивних елементів і споруд, зовнішніх стін будинку, які знаходяться в їхній власності, можливості обслуговування та поточного ремонту стін будинку.
На зазначене суд першої інстанції уваги не звернув, належним чином не з`ясував усіх обставин справи, не врахував, що встановлення зазначеного порядку користування земельною ділянкою призведе до порушення прав співвласників будинку, та дійшов помилкового висновку про задоволення позову.
Постановою Верховного Суду від 25 січня 2023 року касаційну скаргу ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову Херсонського апеляційного суду від 19 жовтня 2021 року скасовано, справу передано на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.
Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
ОСОБА_3 в інтересах якої діє адвокат Хараїм О.В. подані додаткові пояснення у справі в яких вона просить оскаржуване рішення скасувати, у задоволенні позовних вимог відмовити, посилаючись на те, що ОСОБА_1 не набував права власності на земельну ділянку поза межами будинку.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи

Учасники справи, в судове засідання апеляційного суду не з`явилися, були повідомлені належним чином.
Представник скаржника судову повістку отримала в особистому кабінеті Електронного суду.
Згідно із ч. 5 ст. 130 ЦПК України вручення судової повістки представникові учасника справи вважається врученням повістки і цій особі.
Неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Судові повістки учасникам справи повернулись з позначкою «адресат відсутній за вказаною адресою».
У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі № 814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.
З наведеного можна зробити висновок, що учасники справи відповідно до процесуального закону вважаються належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та його не явка не перешкоджає розгляду справи.
Додатково учасників справи повідомлено шляхом розміщення Одеським апеляційним судом оголошення на офіційному веб-сайті судова влада України про місце, дату та час розгляду справи.
Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

Відповідно до свідоцтва про право особистої власності від 23 грудня 1983 року № 101 житловий будинок, який розташований в АДРЕСА_1 , належав ОСОБА_5 на підставі рішення виконкому Суворовської районної Ради народних депутатів м. Херсона від 14 жовтня 1983 року № 643/24. Цим же рішенням виконкому за ОСОБА_5 закріплено земельну ділянку площею 494 кв. м на АДРЕСА_1 .
ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_1 в м. Херсоні.
Згідно інформації щодо об`єкта нерухомого майна з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, сформованої 02 вересня 2019 року – житловий будинок, загальною площею 56,1 кв. м, житловою площею 34,6 кв. м, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 є об`єктом спільної часткової власності; власником 1/3 частки є позивач ОСОБА_1 , власником решти 2/3 частки значиться ОСОБА_5 . Земельна ділянка площею 494 кв. м закріплена рішенням Суворовського виконкому від 14 жовтня 1983 року № 643/24.
На підставі договору дарування від 20 травня 2019 року, який посвідчений приватним нотаріусом Херсонського міського нотаріального округу Зоріною Н.В., позивачу ОСОБА_1 належить 1/3 частина домоволодіння, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 є спадкоємцями на 1/6, 1/3 та 1/6 частки вказаного домоволодіння відповідно, що загалом становить 2/3 частки, проте у передбаченому законом порядку свідоцтво про право на спадщину не отримали.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Статтею 15 ЦК України визначено, що кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Отже, стаття 15 ЦК України визначає об`єктом захисту порушене, невизнане або оспорюване право чи цивільний інтерес. Порушення права пов`язане з позбавленням його володільця можливості здійснити (реалізувати) своє право повністю або частково. При оспорюванні або невизнанні права виникає невизначеність у праві, викликана поведінкою іншої особи.
За правилами статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно із статтею 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Статтею 14 Конституції України передбачено, що земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону.
Відповідно до статті 152 ЗК України держава забезпечує громадянам та юридичним особам рівні умови захисту прав власності на землю. Власник земельної ділянки або землекористувач може вимагати усунення будь-яких порушень його прав на землю, навіть якщо ці порушення не пов`язані з позбавленням права володіння земельною ділянкою, і відшкодування завданих збитків. Захист прав громадян та юридичних осіб на земельні ділянки здійснюється шляхом: а) визнання прав; б) відновлення стану земельної ділянки, який існував до порушення прав і запобігання вчиненню дій, що порушують права або створюють небезпеку порушення прав; в) визнання угоди недійсною; г) визнання недійсними рішень органів виконавчої влади або органів місцевого самоврядування; ґ) відшкодування заподіяних збитків; д) застосування інших, передбачених законом, способів.
За змістом статті 377 ЦК України до особи, яка набула право власності на житловий будинок (крім багатоквартирного), будівлю або споруду, переходить право власності, право користування на земельну ділянку, на якій вони розміщені, без зміни її цільового призначення в обсязі та на умовах, встановлених для попереднього землевласника (землекористувача).
Статтею 120 ЗК України визначено особливий правовий механізм переходу прав на земельну ділянку, який також пов`язаний з переходом права на будівлю і споруду, які розміщені на цій земельній ділянці.
Також, стаття 120 ЗК України закріплює загальний принцип цілісності об`єкта нерухомості із земельною ділянкою, на якій цей об`єкт розташований (принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди). За цією нормою визначення правового режиму земельної ділянки перебуває у прямій залежності від права власності на будівлю і споруду та передбачається механізм роздільного правового регулювання нормами цивільного законодавства майнових відносин, що виникають при укладенні правочинів щодо набуття права власності на нерухомість, і правового регулювання нормами земельного і цивільного законодавства відносин при переході прав на земельну ділянку у разі набуття права власності на нерухомість. Враховуючи принцип єдності юридичної долі земельної ділянки та розташованих на ній будинку, споруди, слід зробити висновок, що земельна ділянка слідує за нерухомим майном, яке придбаває особа, якщо інший спосіб переходу прав на земельну ділянку не визначено умовами договору чи приписами законодавства.
Володіння, користування та розпорядження земельною ділянкою, що перебуває у спільній частковій власності, здійснюється за згодою всіх співвласників згідно з договором, а у разі недосягнення згоди – у судовому порядку. Учасник спільної часткової власності на земельну ділянку має право на отримання в його володіння, користування частини спільної земельної ділянки, що відповідає розміру належної йому частки (стаття 88 ЗК України).
Загальні правила вирішення спорів щодо порядку володіння й користування земельною ділянкою застосовуються також у випадку, коли належний особам на праві спільної власності житловий будинок, господарські будівлі та споруди розташовані на земельній ділянці, яка знаходиться в їх користуванні.
Порядок користування земельною ділянкою, на якій розташований належний співвласникам житловий будинок, господарські будівлі та споруди, визначається, насамперед, їхньою угодою залежно від розміру їхніх часток у спільній власності на будинок, у зв`язку з чим при застосуванні статті 88 ЗК України при вирішенні спорів як між ними самими, так і за участю осіб, котрі пізніше придбали відповідну частку в спільній власності на землю або житловий будинок, слід брати до уваги цю угоду.
Верховний Суд у постанові у від 20 жовтня 2022 року в справі № 490/12243/16-ц (провадження № 61-20600св21) вказав, що при вирішенні спору про встановлення порядку користування земельною ділянкою, визначаючи варіанти користування, суд повинен виходити з розміру часток кожного зі співвласників на нерухоме майно, наявності порядку користування земельною ділянкою, погодженого власниками або визначеного на підставі відповідного договору, оформленого у встановленому законом порядку. Якщо суд установить, що співвласники визначили порядок користування і розпорядження земельною ділянкою, для зміни якого підстав немає, він ухвалює рішення про встановлення саме такого порядку. Якщо ж погодженого або встановленого порядку користування земельною ділянкою немає, то суд установлює порядок користування земельною ділянкою з дотриманням часток кожного співвласника у нерухомому майні та забезпеченням вільного користування кожним зі співвласників належним йому майном.

З матеріалів справи вбачається, що житловий будинок, загальною площею 56,1 кв.м, житловою площею 34,6 кв.м, за адресою: АДРЕСА_1 , за яким рішенням виконкому Суворовської районної Ради народних депутатів м. Херсона від 14 жовтня 1983 року № 643/24 закріплена земельна ділянка площею 494 кв.м, є об`єктом спільної часткової власності. Власником 1/3 частки є позивач ОСОБА_1 , спадкоємцями решти 2/3 частки є відповідачі ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та ОСОБА_4 (на 1/6 частку, на 1/3 частку та на 1/6 частку відповідно).
Відомості про визначення як між колишніми співвласниками будинку, так і між сторонами у справі, відповідного порядку користування спірною земельною ділянкою відсутні.
Відповідно до висновку № 20 від 16.03.2020 року судової будівельно-технічної експертизи: фактична площа досліджуваної ділянки з урахуванням самозахвату, на якій розташоване домоволодіння, складає 513 кв.м. Площа виділеної земельної ділянки складає 494 кв.м. (арк. 26 інвентарної справи). При визначенні порядку користування земельною ділянкою площа самозахвату не враховуються. Порядок користування визначається виключно відведеною земельною ділянкою площею 494 кв.м; у відповідності до розміру часток в праві власності на домоволодіння співвласнику з часткою 1/3 причитається земельна ділянка площею 165 кв.м, а співвласникам з частками 2/3 причитається земельна ділянка площею 329 кв.м; визначення користування спірної земельною ділянки пропонується здійснити таким чином: співвласнику з часткою 1/3 пропонується до виділу в користування земельна ділянка з боку фасадної межі та лівої бокової межі площею 165 кв.м з виходом на АДРЕСА_1 . Співвласникам з частками 2/3 пропонується до виділу в спільне користування земельна ділянка з боку фасадної межі, задньої межі та правої бокової межі площею 329 кв.м з існуючим виходом на АДРЕСА_1 . Варіант визначення порядку користування земельною ділянкою наданий в графічному додатку № 5.

Колегія суддів вважає обґрунтованим висновок суду першої інстанції про визначення порядку користування земельною ділянкою за адресою: АДРЕСА_1 відповідно до варіанту № 1 судової будівельно-технічної експертизи № 20 від 16.03.2020 року.
При цьому, доводи апеляційної скарги про неможливість встановлення порядку користування спірною земельною ділянкою за відсутності поділу житлового будинку в натурі колегія суддів відхиляє.
Ухвалою Херсонського міського суду Херсонської області від 24 червня 2020 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без розгляду в частині вимоги про розподіл домоволодіння.
Колегія суддів зазначає, що факт не поділу будинку в натурі не виключає можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою між його співвласниками.
Подібний за змістом висновок щодо можливості встановлення порядку користування земельною ділянкою між співвласниками житлового будинку за відсутності його поділу в натурі Верховний Суд зробив у постановах від 13 березня 2019 року у справі № 734/3785/15-ц, від 26 червня 2018 року у справі № 702/1562/15-ц.
Відповідно до принципу диспозитивності цивільного судочинства, закріпленого у статті 13 ЦПК України, суд розглядає справу лише в межах заявлених вимог. Оскільки вимога про поділ домоволодіння не є предметом розгляду у цій справі, а відсутність такого поділу не перешкоджає вирішенню спору щодо встановлення порядку користування земельною ділянкою вказані доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для відмови у задоволенні позовних вимог.
Також в апеляційній скарзі відповідач посилається на те, що визначення порядку користування земельною ділянкою за запропонованим варіантом створить перешкоди для обслуговування та ремонту будинку, зокрема обмежує доступ іншим співвласникам до зовнішніх стін будинку для ремонту та обслуговування.
Статтею 98 ЗК України визначено, що право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками).
Земельний сервітут здійснюється способом, який є найменш обтяжливим для власника земельної ділянки, щодо якої він встановлений.
Аналізуючи зміст статті 98 ЗК України, Верховний Суду у постанові від 21 лютого 2018 року в справі № 498/164/15-ц (провадження № 61-4025св18) визначив, що сервітут - це право обмеженого користування чужою нерухомістю в певному аспекті, не пов`язане з позбавленням власника нерухомого майна правомочностей володіння, користування та розпорядження щодо цього майна.
Згідно із положеннями статей 91, 96 ЗК України власники земельних ділянок та землекористувачі зобов`язані не порушувати прав власників суміжних земельних ділянок та землекористувачів; дотримуватися правил добросусідства та обмежень, пов`язаних з встановленням земельних сервітутів та охоронних зон.
Згідно зі статтею 402 ЦК України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. У разі недосягнення домовленості про встановлення сервітуту та про його умови спір вирішується судом за позовом особи, яка вимагає встановлення сервітуту.

Враховуючи викладене, можливість виникнення обставин на які посилається в апеляційній скарзі відповідач, не виключає визначення порядку користування земельною ділянкою за запропонованим варіантом, оскільки земельне законодавство передбачає можливість встановлення земельного сервітуту, зокрема для розміщення будівельних риштувань та складування будівельних матеріалів з метою ремонту будівель і споруд, що забезпечує реалізацію прав власника на належне утримання нерухомого майна.

Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції.
Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 – 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» № 2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович залишити без задоволення, а рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 , в інтересах якої діє адвокат Крамчанін Олександр Вячеславович - залишити без задоволення.

Рішення Херсонського міського суду Херсонської області від 07 липня 2021 року - залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

Ю.П. Лозко