ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"13" травня 2026 р. Справа№ 920/1387/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Мальченко А.О.
суддів: Михальської Ю.Б. 
Тищенко А.І. 

розглянувши матеріали апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта»
на рішення Господарського суду Сумської області від 29.12.2025
у справі № 920/1387/25 (суддя В.Л. Короленко)
за позовом Акціонерного товариства «Укрнафта»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроелектросистеми»
про стягнення 26 676,00 грн,

ВСТАНОВИВ:
У жовтні 2025 року АТ «Укрнафта» звернулось до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроелектросистеми» про стягнення 26 676,00 грн штрафу за договором про закупівлю №13/1870-МТР від 22.05.2024.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 29.12.2025 у справі №920/1387/25 позовні вимоги задоволено частково. Стягнуто з Товариства з обмеженою відповідальністю «Гідроелектросистеми» на користь Акціонерного товариства «Укрнафта» 2 667,60 грн штрафу, а також 2 422,40 грн судового збору. В іншій частині позову відмовлено.
Рішення суду першої інстанції мотивовано нормами статей 11, 509, 526, 546, 547, 549, 551, 610, 612, 626, 629, 655, 662, 663, 712 Цивільного кодексу України, встановленими судом обставинами наявності між сторонами договірних правовідносин, неналежним виконанням відповідачем зобов`язань щодо своєчасної поставки товару, а також наявністю підстав для зменшення заявленої до стягнення неустойки на 90%.
Не погоджуючись із вищезазначеним рішенням, Акціонерне товариство «Укрнафта» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати оскаржуване рішення в частині відмовлених позовних вимог та прийняти нове, яким задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Доводи апеляційної скарги зводяться до того, що суд першої інстанції безпідставно зменшив заявлений до стягнення розмір неустойки на 90%. Позивач вважає, що обставини, за яких відповідач допустив прострочення виконання зобов`язань за договором не є достатніми для їх урахування та зменшення встановленої у договорі неустойки, а тому судом першої інстанції було неправильно застосовано положення ст. 551 ЦК України.
Відповідно до Витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 27.01.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Мальченко А.О., суддів Тищенко А.І., Михальської Ю.Б.
Скаржником в апеляційній скарзі викладено клопотання про поновлення строку для апеляційного оскарження, обґрунтоване отриманням копії оскаржуваного рішення через підсистему «Електронний суд» лише 08.01.2026.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 02.02.2026 апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.12.2025 у справі № 920/1387/25 залишено без руху та надано скаржникові строк для усунення недоліків, допущених останнім при поданні апеляційної скарги.
13.02.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду від скаржника надійшла заява про усунення недоліків апеляційної скарги.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 17.02.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.12.2025 у справі № 920/1387/25 та ухвалено здійснювати розгляд апеляційної скарги у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи. Товариству з обмеженою відповідальністю «Гідроелектросистеми» встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу до 06.03.2026. Також, ухвалою суду зобов`язано Акціонерне товариство «Укрнафта» надати Північному апеляційному господарському суду належним чином завірену копію статуту АТ «Укрнафта» та наказ, якими було уповноважено Ткачука Юрія Петровича виконувати обов`язки Голови Правління АТ «Укрнафта» станом на 26.11.2025 у строк до 02.03.2026.
19.02.2026 через підсистему «Електронний суд» апелянт надав суду витребувані судом в ухвалі від 17.02.2026 документи.
06.03.2026 через підсистему «Електронний суд» до Північного апеляційного господарського суду надійшов відзив на апеляційну скаргу, у якому відповідач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення суду - без змін.
Вважає, що судом першої інстанції правильно враховано обставини справи щодо причин порушення відповідачем строків поставки товару та зменшив заявлений до стягнення розмір штрафу. Натомість, позивач, свідомо ігнорує ту обставину, що внаслідок значного збільшення обстрілів у період дії укладеного між сторонами договору, було знищено заготовки, необхідні для виготовлення замовлення Апелянта, а відповідач, всупереч цим обставинам, незважаючи на закінчення дії договору (можна було і не виконувати) здійснив поставку товару, який за словами працівників Акціонерного товариства «Укрнафта» був дефіцитним, та жодне інше підприємство не погоджувалось на його виготовлення. Апеляційна скарга не містить жодних аргументів того, чому суд першої інстанції не мав враховувати викладені вище обставини, а також те, що попри неодноразові звернення відповідача із проханням про внесення змін до договору та продовження строків поставки ним не було вжито заходів та не укладено відповідних додаткових угод до договору.
Відповідно до вимог ч.ч. 1, 4 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Надавши оцінку доводам апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта», відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши докази наявні у справі, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, судова колегія апеляційного господарського суду вважає, що апеляційна скарга задоволенню не підлягає.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, між Акціонерним товариством «Укрнафта» (далі - покупець, позивач) та Товариством з обмеженою відповідальністю «ГІДРОЕЛЕКТРОСИСТЕМИ» (далі - постачальник, відповідач) укладений договір про закупівлю №13/1870-МТР від 22.05.2024, за умовами якого постачальник зобов`язався поставити та передати у власність покупцеві у погоджені сторонами строки фільтроелементи відповідно до коду ДК 021:2015:42910000-8 Апарати для дистилювання, фільтрування чи ректифікації (фільтроелементи), а покупець - прийняти та оплатити товар.
Номенклатура, кількість, ціна, строк та умови поставки товару, інформація про технічні якісні та кількісні характеристики, умови, гарантії, місце поставки товару, визначені у специфікації до даного договору, що є додатком №1 до цього договору та є його невідною частиною (п. 2.1 договору).
Відповідно до додатку №1 до договору постачальник зобов`язувався поставити товар в асортименті та кількості на загальну вартість 266 760,00 грн.
Пунктом 4.2 договору встановлено, що розрахунок за весь товар здійснюється протягом 30 календарних днів з дати підписання уповноваженими представниками строків відповідної видаткової накладної та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття усіх зауважень) по кожній партії товару.
Пунктом 5.4. договору визначено, що датою поставки товару та моментом отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідних видаткових накладних та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття всіх зауважень).
Відповідно до додатку №1 до договору строк поставки встановлюється від 80-90 календарних днів з дати підписання договору. Отже, поставка другої партії товару мала бути здійснена у строк до 22.08.2024.
Відповідно до п. 5.4 договору датою поставки товару та момент отримання покупцем товару від постачальника вважається дата підписання сторонами відповідних видаткових накладних та акту приймання-передачі товару за кількістю та якістю (після зняття всіх зауважень).
Згідно з п. 6.1. договору при недотриманні постачальником строків поставки, постачальник сплачує покупцю штраф у розмірі 5% від суми, визначеної у пункті 3.2. договору - за прострочення до 30 днів та 10% від суми, визначеної у пункті 3.2. договору - за прострочення 30 днів і більше.
Сторони домовилися, що позовна давність за цим договором стосовно стягнення неустойки (штрафу, пені) встановлюється тривалістю в три роки (п. 9.3 договору).
За видатковими накладними від 17.02.2025 за №12, від 07.04.2025 за №42 та №43 відповідач поставив позивачу товар (фільтроелементи Г60-6204) на загальну суму 266 760,00грн.
Враховуючи, що товар у строки, визначені сторонами у додатку №1 до договору, не був поставлений відповідачем, про що свідчить листування між сторонами (листи від 30.08.2024 №21/08; від 05.09.2024 №01/01/13/10/28/02-02/01/8023; від 25.09.2024 №01/01/13/10/28/02-02/01/8661; від 07.11.2024), позивач звернувся до відповідача з вимогою сплатити штраф у розмірі 26 676,00 грн, що еквівалентно 10% вартості непоставленого товару в строк.
Позивачем було направлено відповідачу вимогу листом від 29.04.2025 №01/01/13/10/28/02-02/01/5570 про сплату штрафу.
Предметом спору у справі, що переглядається, є вимога позивача про стягнення з відповідача штрафу у розмірі 26 676,00 грн, що еквівалентно 10% вартості непоставленого в строк товару.
Розглядаючи спір, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність підстав для зменшення заявленого до стягнення штрафу на 90% з чим погоджується колегія суддів апеляційного суду.
Так, згідно зі ст. 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Відповідно до ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно зі ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог Цивільного кодексу України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 Цивільного кодексу України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до вимог ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Статтею 612 Цивільного кодексу України визначено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не виконав зобов`язання у строк, встановлений договором.
Згідно зі ст. 626 Цивільного кодексу України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Договір є обов`язковим для виконання сторонами (ст. 629 Цивільного кодексу України).
Враховуючи правову природу укладеного між сторонами спору договору, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про те, що між позивачем та відповідачем виникли взаємні права та обов`язки щодо поставки товару.
За приписами ст. 712 Цивільного кодексу України, за договором поставки продавець (постачальник), який здійснює підприємницьку діяльність, зобов`язується передати у встановлений строк (строки) товар у власність покупця для використання його у підприємницькій діяльності або в інших цілях, не пов`язаних з особистим, сімейним, домашнім або іншим подібним використанням, а покупець зобов`язується прийняти товар і сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються загальні положення про купівлю-продаж, якщо інше не встановлено договором, законом або не випливає з характеру відносин сторін.
Частиною 1 ст. 655 Цивільного кодексу України визначено, що за договором купівлі-продажу одна сторона (продавець) передає або зобов`язується передати майно (товар) у власність другій стороні (покупцеві), а покупець приймає або зобов`язується прийняти майно (товар) і сплатити за нього певну грошову суму.
Відповідно до ч. 1 ст. 662 Цивільного кодексу України встановлено, що продавець зобов`язаний передати покупцеві товар, визначений договором купівлі- продажу.
Згідно зі ст. 663 Цивільного кодексу України продавець зобов`язаний передати товар покупцеві у строк, встановлений договором купівлі-продажу, а якщо зміст договору не дає змоги визначити цей строк, - відповідно до положень статті 530 цього Кодексу.
Як встановлено судом першої інстанції, підтверджується матеріалами справи та не заперечується учасниками спору, відповідач прострочив поставку товару, що є предметом договору більше ніж на 30 днів.
Відповідно до ч. 1 ст. 546 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання може забезпечуватися неустойкою.
Згідно з ч. 1 ст. 547 Цивільного кодексу України виконання зобов`язання (основного зобов`язання) забезпечується, якщо це встановлено договором або законом.
У силу приписів ч. 2 ст. 549 ЦК України штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання.
Відповідно до ст. 549 Цивільного кодексу України, неустойкою (штрафом, пенею) є грошова сума або інше майно, які боржник повинен передати кредиторові у разі порушення боржником зобов`язання. Штрафом є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми невиконаного або неналежно виконаного зобов`язання. Пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Перевіривши наданий позивачем розрахунок штрафу у розмірі 26 676,00 грн, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що розрахунок є арифметично правильним, відповідає умовам договору та нормам чинного законодавства щодо стягнення штрафних санкцій. 
Матеріалами справи також підтверджено, що відповідач звернувся із заявою про зменшення штрафних санкцій.
Частиною 3 ст. 551 Цивільного кодексу України суду надано право зменшити розмір стягуваних санкцій, якщо він значно перевищує розмір збитків та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Правовий аналіз наведених норм свідчить, що вони не є імперативними та застосовуються за визначених умов на розсуд суду, і відповідно питання про зменшення розміру неустойки вирішується судом на підставі аналізу конкретної ситуації, тобто, сукупності з`ясованих ним обставин, що свідчать про наявність підстав для вчинення зазначеної дії.
Таким чином, розмір штрафних санкцій (неустойки: штрафу та/або пені) може бути зменшений за рішенням господарського суду. При цьому, норми статті 551 ЦК України не містять положень, які б ставили можливість суду використати право на зменшення заявлених до стягнення з боржника штрафних санкцій в залежність від наявності відповідного клопотання з цього приводу сторони у справі. Тобто суд може реалізувати своє право та прийняти рішення про зменшення розміру неустойки за власною ініціативою.
Відповідна правова позиція викладена Верховним Судом у постанові від 03.11.2020 у справі № 927/184/13-г.
Отже, вирішення питання про зменшення неустойки та розмір, до якого вона підлягає зменшенню, закон відносить на розсуд суду.
Надаючи оцінку доводам сторін щодо можливості зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу, колегія суддів виходить з такого.
Загальновідомим та нормативно врегульованим є питання щодо існування на території України надзвичайних обставин, а саме введення воєнного стану, що неодмінно впливає на спроможність своєчасного ведення розрахунків, обмежує безперешкодне провадження господарської діяльності.
24 лютого 2022 року у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України Указом Президента України № 64/2022 введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який на час розгляду справи не скасований.
Воєнний стан це особливий правовий режим, що вводиться в Україні або в окремих її місцевостях у разі збройної агресії чи загрози нападу, небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності та передбачає надання відповідним органам державної влади, військовому командуванню, військовим адміністраціям та органам місцевого самоврядування повноважень, необхідних для відвернення загрози, відсічі збройної агресії та забезпечення національної безпеки, усунення загрози небезпеки державній незалежності України, її територіальній цілісності, а також тимчасове, зумовлене загрозою, обмеження конституційних прав і свобод людини і громадянина та прав і законних інтересів юридичних осіб із зазначенням строку дії цих обмежень. У зв`язку із введенням в Україні воєнного стану тимчасово, на період дії правового режиму воєнного стану, можуть обмежуватися конституційні права і свободи людини і громадянина, передбачені статтями 30 34, 38, 39, 41 44, 53 Конституції України, а також вводитися тимчасові обмеження прав і законних інтересів юридичних осіб у межах та обсязі, що необхідні для забезпечення можливості запровадження та здійснення заходів правового режиму воєнного стану, які передбачені частиною першою статті 8 Закону України «Про правовий режим воєнного стану».
28 лютого 2022 року Торгово-промислова палата України на підставі ст.ст. 14, 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати в Україні» від 02.12.1997 №671/97-ВР, Статуту ТПП України засвідчила форс-мажорні обставини (обставини непереборної сили): військову агресію Російської Федерації проти України, що стало підставою введення воєнного стану з 24.02.2022 відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні». Враховуючи викладене, Торгово-промислова палата України підтверджує, що зазначені обставини з 24 лютого 2022 року до їх офіційного закінчення, є надзвичайними, невідворотними та об`єктивними обставинами для об`єктів господарської діяльності та/або фізичних осіб по договору, окремим податковим та/чи іншим зобов`язанням/обов`язком, виконання яких настало згідно з умовами договору (контракту, угоди тощо) обов`язків згідно із законодавчими чи іншими нормативними актами виконання відповідно яких стало неможливим у встановлений термін внаслідок таких форс-мажорних обставин (обставин непереборної сили).
Як убачається з листування, доданого сторонами до матеріалів справи відповідач листом від 30.08.2024 №21/08 повідомив про виникнення обставин, які вплинуть на строк виконання зобов`язань за договором (систематичне відключення електроенергії) та просив продовжити строки поставки товару на 60 днів. У відповідь, позивач листом від 05.09.2024 не надав відповідь про можливість внесення змін до строків поставки, натомість лише нагадав про розмірі штрафних санкцій, які можуть бути застосовані до відповідача. Також, позивач зауважив, що згадані у листі від 30.08.2024 обставини не підпадають під регулювання п. 9.1 Договору (форс-мажорні обставини), хоча відповідачем не ставилось питання про звільнення від нарахування штрафу, а лише прохання про продовження строків поставки товару.
У відзиві на позов відповідач зазначив, що отримавши відмову в продовженні термінів поставки, ним було запропоновано розірвати договір, але позивач наполіг на виконанні договору, оскільки потребував фільтроелементи Г60-6204, втім інші виробники цього товару - відсутні.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені у цій справі обставини, зокрема, щодо повного виконання відповідачем своїх зобов`язань за договором, хоча із певною прострочкою, місцезнаходження виробничих потужностей відповідача у зоні постійних військових обстрілів, знищення частини товару внаслідок військової агресії російської федерації, інформування позивача про обставини, що зумовлюють прострочення виконання поставки, відсутність реагування позивача на обставини, що зумовили прострочення поставки товару, відсутність доказів понесення позивачем збитків, завданих простроченням виконання зобов`язань, колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про наявність фактичних підстав для зменшення заявленого до стягнення розміру штрафу на 90%: з 26 676,00 грн до 2 667,60 грн.
Судом першої інстанції обґрунтовано взято до уваги обставини, які стали підставою для порушення відповідачем строку поставки товару за договором, що викладені в його листуванні з позивачем, а також стратегічну необхідність для позивача своєчасної поставки товару за договором. 
Згідно зі ст. 86 ГПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємозв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 ст. 269 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Враховуючи усі фактичні обставини справи, встановлені місцевим господарським судом та судом апеляційної інстанції, а також доводи апеляційної скарги Акціонерного товариства «Укрнафта», колегія суддів Північного апеляційного господарського суду дійшла висновку, що рішення Господарського суду Сумської області від 29.12.2025 відповідає чинному законодавству та матеріалам справи, підстав для його скасування з мотивів, викладених в апеляційній скарзі, не вбачається.
Колегія суддів також враховує доводи відзиву на апеляційну скаргу у тій мірі, у якій вони узгоджуються з висновками суду, зробленими за наслідками апеляційного провадження.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доказів і доводів сторін та їх відображення у судовому рішенні, суд спирається на висновки, яких дійшов Європейський суд з прав людини у рішенні від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. 
За змістом п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень та висновків Європейського суду з прав людини, викладених у рішеннях у справах «Трофимчук проти України», «Серявін та інші проти України», очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Згідно зі ст. 129 ГПК України витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника - Акціонерне товариство «Укрнафта».
Керуючись ст. ст. 129, 269, 275-277, 281-284 Господарського процесуального кодексу України, суд - 
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Укрнафта» на рішення Господарського суду Сумської області від 29.12.2025 у справі №920/1387/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду Сумської області від 29.12.2025 у справі №920/1387/25 залишити без змін.
3. Матеріали справи №920/1387/25 повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, визначених п. 2 ч. 3 ст. 287 ГПК України.  

Головуючий суддя А.О. Мальченко 

Судді Ю.Б. Михальська

А.І. Тищенко