Дата документу 22.04.2026 Справа№ 334/2941/24

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Єдиний унікальний №334/2941/24 Головуючий в 1 інст. ОСОБА_1 
Провадження №11-кп/807/322/26    Доповідач в 2 інст. ОСОБА_2 

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 квітня 2026 року       місто Запоріжжя

Колегія суддів судової палати з розгляду кримінальних справ Запорізького апеляційного суду в складі:
головуючого ОСОБА_2 ,
суддів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
за участю секретаря ОСОБА_5 ,
розглянула в апеляційному порядку у відкритому судовому засіданні матеріали кримінального провадження щодо 
ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Федуріне Вацького району Горківської області, громадянина України, який зареєстрований та проживає за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.364 КК України,

за участю прокурора ОСОБА_7 ,
захисника- ОСОБА_8 - в режимі відеоконфененції.

Начальник Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 звернувся з апеляційною скаргою на вирок Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2025 року, яким  ОСОБА_6 визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.364 КК України.
Призначено покарання ОСОБА_6 :
за ч.2 ст.240 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік,
за ч.1ст.364КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 1 рік, зі штрафом в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень.
На підставі ч.1 ст.70 КК України за сукупністю злочинів, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим, остаточно визначено ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі строком на 1 рік з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 1 рік, зі штрафом в розмірі 250 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 4250 гривень.
Строк відбування покарання ОСОБА_6 ухвалено рахувати з моменту звернення вироку до виконання, після набрання даним вироком законної сили.
Стягнуто з ОСОБА_6 в дохід держави витрати на проведення експертиз в сумі 15198,16 грн.
Відмовлено в задоволенні позову Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
В апеляційній скарзі прокурор у кримінальному провадженні ОСОБА_10 просить вирок суду скасувати та ухвалити вирок, яким визнати ОСОБА_6 винним у вчиненні злочинів, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.364 КК України та призначити йому покарання:
-за ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік 6 місяців;
-за ч.1 ст.364 КК України у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних установах, підприємствах, організаціях на строк три роки, із штрафом п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян;
-на підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних установах, підприємствах, організаціях на строк три роки, із штрафом п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Цивільний позов потерпілого – Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області на суму 216569 грн. задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_6 судові витрати на проведення судової економічної експертизи №155/156-22 від 21 лютого 2022 року – 7550,80 грн. та судової економічної експертизи №133-23 від 24 листопада 2023 року – 7647,36 грн.
В обґрунтування скарги прокурор зазначає, що вирок в частині призначеного ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.240 КК України у виді обмеження волі та відмови в задоволенні цивільного позову потерпілого є незаконним та підлягає скасуванню у зв`язку з істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону та неправильним застосуванням судом закону України про кримінальну відповідальність.
Вказує, що висновки суду першої інстанції про доведеність вини ОСОБА_6 у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, за обставин, викладених у вироку, а також висновки суду про юридичну кваліфікацію дій обвинуваченого за ч.2 ст.240 та ч.1 ст.364 КК України, є обґрунтованими, відповідають фактичним обставинам справи та підтверджені наявними у справі належними і допустимими доказами, які не заперечувались стороною захисту.
Проте, приймаючи зазначене рішення, суд першої інстанції неправильно застосував закон України про кримінальну відповідальність, у зв`язку з чим неправильно призначив ОСОБА_6 покарання за ч.2 ст.240 КК України у виді обмеження волі строком на 1 рік.
Прокурор вказує, що ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час ухвалення вироку йому виповнилось 64 роки, у зв`язку з чим, за наявності необхідного страхового стажу, він підпадає під дію ч.1 або ч.2 ст.26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та, відповідно, відноситься до категорії осіб, що досягли пенсійного віку.
Таким чином, при ухваленні вироку судом першої інстанції неправильно застосований закон України про кримінальну відповідальність, а саме призначено покарання у виді обмеження волі, яке, відповідно до ч.3 ст.61 КК України, не може бути призначеним.
Крім того, прокурор посилається на невідповідність призначеного покарання тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та особі обвинуваченого.
Вказує, що судом не враховано, що відповідно до примітки до ст.45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.364 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, що потребує посиленої юридичної відповідальності за його вчинення.
На думку прокурора, призначення судом більш суворого покарання ОСОБА_6 за ч.1 ст.364 КК України буде ефективніше відповідати вимогам суспільства та сучасним законодавчим ініціативам.
Також, апелянт вказує, що при ухваленні вироку суд першої інстанції незаконно відмовив в задоволенні цивільного позову потерпілого – Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області про відшкодування майнової шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, в сумі 216569 грн, що є істотним порушенням вимог кримінального процесуального закону.
Згідно з вироком суду, у період часу з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року ОСОБА_6 , будучи службовою особою, а саме директором Комунального підприємства «Надія», діючи умисно, вчинив незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення. 
Так, 17 березня 2000 року здійснено реєстрацію Комунального підприємства «НАДІЯ», код ЄДРПОУ 30802478 (далі – КП «Надія»), адреса: Запорізька область, Якимівський район, село Чорноземне, вулиця Макаренка будинок 1. Власником і засновником якого виступила Якимівська селищна рада Якимівського району Запорізької області.
В подальшому, 01 червня 2012 року директором вказаного комунального підприємства призначено ОСОБА_6 та в подальшому звільнено 04 вересня 2019 року. 
Відповідно до п.3.2 Статуту КП «Надія» основна діяльність підприємства спрямована на: транспортування, підготовку, знезараження та реалізацію абонентам води питної якості (3.2.1.), збирання, очищення та розподіл води (3.2.2), водопровідні, каналізаційні роботи (3.2.3.). 
Під час здійснення господарської діяльності, з метою забезпечення відповідного рівня функціонування комунальної системи місцевості та створення належних умов для життєдіяльності населення Якимівського району Запорізької області підприємством КП «Надія» отримано дозвіл на спеціальне водокористування від 22 січня 2013 року №Укр.6119/Зап виданий Державним агентством водних ресурсів України терміном до 31 грудня 2015 року. 
Згідно зазначеного дозволу, встановлено перелік водозабірних свердловин де дозволено водокористувачу видобування води, а саме:
- свердловина №3/5297 розташована в північно-східній частині села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №7/5810 – в резерві, розташована на відстані 1,0 км на схід від села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №20/5809 – в резерві, розташована в західній частині села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №22/5808 – в резерві, розташована в північно-східній частині села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №1/5421 – в резерві, розташована в центральній частині села Шевченко, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №2/5811 – в резерві, розташована в північно-східній частині села Шевченко, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №3/5812 – в резерві, розташована на відстані 450 м на схід від села Шевченко, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №2/5286 розташована на відстані 500 м на північний захід від села В`язівка, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №16 розташована в північно-західній частині села Петрівка, Якимівського району, Запорізької області.
При цьому, згідно довідки №03.1-12/987 від 07 травня 2021 року, виданої Якимівською селищною радою, КП «Надія» не має на території Якимівської селищної ради земельних ділянок в користуванні та володінні. 
Надалі, починаючи із 01 січня 2016 року строк дії дозволу №Укр.6119/Зап на спеціальне водокористування від 22 січня 2013 року у КП «Надія» закінчився, проте його дію керівництвом підприємства не було продовжено у спосіб передбачений Законом, аж до 09 жовтня 2019 року. 
Відповідно до ст.13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу.
Згідно із ч.2 ст.2 Водного кодексу України водні відносини в Україні регулюються цим Кодексом, Законом України «Про охорону навколишнього природного середовища» та іншими актами законодавства. Згідно з Водним кодексом України підземні води належать до державного водного фонду України, а згідно з Кодексом України про надра вони є частиною надр. 
Стаття 2 Водного кодексу України містить посилання на гірничі відносини, які виникають під час користування водними об`єктами та регулюються відповідним законодавством України. Тобто прісні підземні води - це природний ресурс із подвійним правовим режимом, а тому, використовуючи підземні води, слід керуватися як водним законодавством, так і законодавством про надра. 
Відповідно до визначення, наданого у статті 1 Кодексу України про надра, надра - це частина земної кори, що розташована під поверхнею суші та дном водоймищ і простягається до глибин, доступних для геологічного вивчення та освоєння. 
Частиною 1 статті 149, статтею 151 Господарського кодексу України передбачено, що суб`єкти господарювання використовують у господарській діяльності природні ресурси в порядку спеціального або загального природокористування відповідно до Господарського кодексу України та інших законів. Суб`єктам господарювання для здійснення господарської діяльності надаються в користування на підставі спеціальних дозволів (рішень) уповноважених державою органів земля та інші природні ресурси (в тому числі за плату або на інших умовах). Порядок надання у користування природних ресурсів громадянам і юридичним особам для здійснення господарської діяльності встановлюється земельним, водним, лісовим та іншим спеціальним законодавством.
За змістом п.9 ст.44 Водного кодексу України водокористувачі зобов`язані здійснювати спеціальне водокористування лише за наявності дозволу. 
Згідно зі ст.48 Водного кодексу України спеціальне водокористування - це забір води з водних об`єктів із застосуванням споруд або технічних пристроїв, використання води та скидання забруднюючих речовин у водні об`єкти, включаючи забір води та скидання забруднюючих речовин із зворотними водами із застосуванням каналів. Спеціальне водокористування здійснюється юридичними і фізичними особами насамперед для задоволення питних потреб населення, а також для господарсько-побутових, лікувальних, оздоровчих, сільськогосподарських, промислових, транспортних, енергетичних, рибогосподарських (у тому числі для цілей аквакультури) та інших державних і громадських потреб. 
Статтею 49 Водного кодексу України та п.п.2, 3 Порядку погодження та видачі дозволів на спеціальне водокористування, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 13 березня 2002 року №321 передбачено, що спеціальне водокористування при використанні водних об`єктів загальнодержавного значення здійснюється на підставі дозволу на спеціальне водокористування, який видається державними управліннями екології та природних ресурсів в областях та в разі використання підземних вод погоджується із Державною геологічною службою. 
Згідно до п.6 ст.110 Водного кодексу України відповідальність за порушення водного законодавства несуть особи, винні у недотриманні умов дозволу або порушенні правил спеціального водокористування.
Відповідно до вимог ст.19 Кодексу України про надра, надра надаються у користування підприємствам, установам, організаціям і громадянам лише за наявності у них спеціального дозволу на користування ділянкою надр. Право на користування надрами засвідчується актом про надання гірничого відводу.
Статтею 21 Кодексу України про надра, передбачено, що надра у користування для видобування прісних підземних вод і розробки родовищ торфу надаються без надання гірничого відводу на підставі спеціальних дозволів, що видаються після попереднього погодження з органами Міністерства охорони навколишнього природного середовища України, Державного комітету України по нагляду за охороною праці та Міністерства охорони здоров`я України на місцях.
Згідно з положеннями статті 23 Кодексу України про надра (в редакції від 22 грудня 2010 року, зміни до якої набули чинності 14 січня 2011 року) - землевласники і землекористувачі в межах наданих їм земельних ділянок мають право без спеціальних дозволів та гірничого відводу видобувати для своїх господарських і побутових потреб корисні копалини місцевого значення і торф загальною глибиною розробки до двох метрів, підземні води для власних господарсько-побутових потреб, нецентралізованого та централізованого (крім виробництва фасованої питної води) господарсько-питного водопостачання, за умови що продуктивність водозаборів підземних вод не перевищує 300 кубічних метрів на добу, та використовувати надра для господарських і побутових потреб.
Відповідно до ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України, право власності на земельну ділянку, а також право постійного користування та право оренди земельної ділянки виникають з моменту державної реєстрації цих прав. Право власності на земельну ділянку та право постійного користування земельною ділянкою посвідчуються державними актами, право оренди земельної ділянки посвідчується договором оренди землі.
Згідно з вищевказаними нормами законодавства, надрокористувачі та водокористувачі, які не є землевласниками та землекористувачами у розумінні положень ст.ст.125, 126 Земельного Кодексу України, зобов`язані здійснювати добування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме підземних прісних вод, у тому числі у порядку спеціального водокористування, лише за наявності спеціальних дозволів.
У відповідності до постанови Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827 «Про затвердження переліків корисних копалин загальнодержавного та місцевого значення», підземні прісні води відносяться до корисних копалин загальнодержавного значення.
Незважаючи на це, у директора КП «Надія» ОСОБА_6 , який достовірно знав про відсутність у підприємства вказаного дозволу на спеціальне водокористування, у період часу з 01 січня 2016 року до 14 травня 2016 року виник злочинний умисел на незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме води з підземного водоносного горизонту із зазначених свердловин с. Чорноземне, с. Шевченко, с. В`язівка та с. Петрівка Якимівського району, Запорізької області.
Із метою реалізації свого злочинного умислу у вказаний період часу ОСОБА_6 залучив інших працівників вказаного комунального підприємства, безпосередньо до видобування води з підземного водоносного горизонту, які не були обізнані про злочинний умисел останнього та про відсутність дозволу на спеціальне водокористування.
Таким чином, директор КП «Надія» ОСОБА_6 , будучи службовою особою підприємства, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, одноособово здійснював оперативне управління діяльністю зазначеного підприємства, забезпечення виконання його планів, розпорядження майном, практичну діяльність та інші управлінські дії, необхідні в процесі господарської діяльності підприємства, діючи всупереч інтересам служби та порушуючи устав підприємства і норми чинного Законодавства України.
Так, у зазначений період директор КП «Надія» ОСОБА_6 , діючи умисно, організував шляхом надання вказівок підпорядкованим та підконтрольним йому працівникам підприємства незаконне видобування корисних копалин – підземних вод, які згідно з «Переліком корисних копалин загальнодержавного значення», затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827, є корисною копалиною загальнодержавного значення.
Згідно до ст.16 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», забезпечення споживачів питної води централізованим питним водопостачанням, а також за допомогою пунктів розливу питної води (в тому числі пересувних) або фасованою питною водою здійснюють підприємства питного водопостачання. Підприємство питного водопостачання провадить свою діяльність на підставі таких документів: дозволу на спеціальне водокористування або дозволу на користування надрами (у разі використання підземних вод); та інші документи.
Відповідно до частини 5 ст.17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», у разі використання підземних вод для питного водопостачання відповідне підприємство повинне одержати згідно з законом дозвіл на користування надрами.
Відповідно до п.п.1, 2, 3 ч.2 ст.24 Кодексу України про надра користувачі надр зобов`язані, зокрема, використовувати надра відповідно до цілей, для яких їх було надано; забезпечувати повноту геологічного вивчення, раціональне, комплексне використання та охорону надр; забезпечувати безпеку людей, майна та навколишнього природного середовища тощо. Права та обов`язки користувача надр виникають з дня отримання спеціального дозволу на користування надрами та діють до завершення строку дії спеціального дозволу на користування надрами або до набрання законної сили рішенням суду про дострокове припинення права користування надрами (анулювання спеціального дозволу на користування надрами) з підстав, встановлених цим Кодексом.
Незважаючи на зазначене, у період часу з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року директор КП «Надія» ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно - небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у підприємства передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме - дозволу на спеціальне водокористування, організував та керував незаконним видобуванням із зазначених свердловин с. Чорноземне, с. Шевченко, с. В`язівка та с. Петрівка Якимівського району, Запорізької області із підземних водоносних горизонтів – підземних вод, що було зафіксовано Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) в акті перевірки від 12 травня 2021 року №06/1-1-14/266/21, які (підземні води) в подальшому за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води, поставив третім особам (споживачам).
Відповідно до розрахунку збитків обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів від 20 січня 2023 року, підрахованих Державною екологічною інспекцією Південного округу за період з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року, об`єм води, що використаний самовільно КП «Надія» без дозвільних документів склав – 77640 м3.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 24 листопада 2023 року №133-23 згідно з вимогами Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів від 20 липня 2009 року №389, розрахунок розміру відшкодування збитків, заподіяних державі Комунальним підприємством «Надія» Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, обумовлений самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) за період з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року у сумі – 216569,00 грн., складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південного округу (Запорізька та Херсонська області) ОСОБА_11 , документально підтверджується. 
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, а саме директором КП «Надія», діючи умисно, із корисливих мотивів, у період із 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року, у порушення вимог ст.ст.16, 19, 21 Кодексу України про надра, ст.ст.16, 17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615, вчинив незаконне видобування підземних водоносних горизонтів із зазначених свердловин с. Чорноземне, с. Шевченко, с. В`язівка та с. Петрівка Якимівського району, Запорізької області, самовільно здійснивши забір води в обсязі – 77640 м3, завдавши Якимівській селищній раді Якимівського району Запорізької області матеріальних збитків на загальну суму – 216569,00 грн., що є істотною шкодою. 
Таким чином, ОСОБА_6 своїми умисними діями вчинив кримінальне правопорушення (злочин), передбачене ч.2 ст.240 КК України, тобто незаконне видобування корисних копалин загальнодержавного значення.
Крім того, ОСОБА_6 здійснив зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання неправомірної вигоди для самої себе, використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом державним інтересам та інтересам юридичної особи за таких обставин.
Так, 17 березня 2000 року здійснено реєстрацію Комунального підприємства «НАДІЯ», код ЄДРПОУ 30802478 (далі – КП «Надія»), адреса: Запорізька область, Якимівський район, село Чорноземне, вулиця Макаренка будинок 1. Власником і засновником якого виступила Якимівська селищна рада Якимівського району Запорізької області.
Відповідно до статуту підприємства (п.1.5.), КП «Надія» є самостійним господарським суб`єктом, може від свого імені набувати майнових та особистих немайнових прав, нести обов`язки, бути позивачем та відповідачем у господарському суді, судах загальної юрисдикції, третейському суді, укладати угоди. 
Згідно п.3.1. Статуту, підприємство створюється з метою організації експлуатаційних підприємств в сільській місцевості при передачі на баланс об`єктів житла, комунального господарства водопровідно-каналізаційних об`єктів, а також вирішення всіх питань комунально-побутового обслуговування населення, фізичних і юридичних осіб в сільській місцевості.
Розділом 4 вказаного Статуту КП «Надія» передбачено, що підприємство є юридичною особою публічного права від дня його державної реєстрації (п.4.1.), підприємство діє за принципом належності до комунальної власності територіальної громади (п.4.4.).
Таким чином, КП «Надія» є юридичною особою публічного права, засновником якого є Якимівська селищна рада Мелітопольського району Запорізької області відповідно до Статуту, затвердженого рішенням Якимівської селищної ради №56 від 14 лютого 2018 року, тобто в розумінні примітки 1 до статті 364 Кримінального кодексу України є юридичною особою, прирівняною до комунальних підприємств. 
В подальшому, 01 червня 2012 року ОСОБА_6 призначено на посаду директора КП «Надія» та звільнено 04 вересня 2019 року. 
Пунктом 10.1 Статуту підприємства передбачено, що керівництво господарською діяльністю здійснює директор Підприємства. Згідно п.10.3. – Директор підприємства, виступаючи від імені Підприємства, зобов`язаний діяти в інтересах Підприємства добросовісно і розумно та не перевищувати своїх повноважень. Пунктом 10.5. передбачено, що директор несе персональну відповідальність в межах наданих повноважень та покладених обов`язків відповідно до умов його Контракту, цього статуту та вимог законодавства. 
Тобто ОСОБА_6 обіймав в комунальному підприємстві посаду, пов`язану з виконанням організаційно-розпорядчих та адміністративно-господарських функцій, отже мав статус службової особи в розумінні пункту 1 примітки до статті 364 Кримінального кодексу України.
Відповідно до п.3.2 Статуту КП «Надія» основна діяльність підприємства спрямована на: транспортування, підготовку, знезараження та реалізацію абонентам води питної якості (3.2.1.), збирання, очищення та розподіл води (3.2.2), водопровідні, каналізаційні роботи (3.2.3.). 
Під час здійснення господарської діяльності, з метою забезпечення відповідного рівня функціонування комунальної системи місцевості та створення належних умов для життєдіяльності населення Якимівської територіальної громади Запорізької області підприємством КП «Надія» отримано дозвіл на спеціальне водокористування від 22 січня 2013 року №Укр.6119/Зап виданий Державним агентством водних ресурсів України терміном до 31 грудня 2015 року. 
Згідно зазначеного дозволу, встановлено перелік водозабірних свердловин де дозволено водокористувачу видобування води, а саме:
- свердловина №3/5297 розташована в північно-східній частині села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №7/5810 – в резерві, розташована на відстані 1,0 км на схід від села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №20/5809 – в резерві, розташована в західній частині села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №22/5808 – в резерві, розташована в північно-східній частині села Чорноземне, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №1/5421 – в резерві, розташована в центральній частині села Шевченко, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №2/5811 – в резерві, розташована в північно-східній частині села Шевченко, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №3/5812 – в резерві, розташована на відстані 450 м на схід від села Шевченко, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №2/5286 розташована на відстані 500 м на північний захід від села В`язівка, Якимівського району, Запорізької області;
- свердловина №16 розташована в північно-західній частині села Петрівка, Якимівського району, Запорізької області.
При цьому, згідно довідки №03.1-12/987 від 07 травня 2021 року, виданої Якимівською селищною радою, КП «Надія» не має на території Якимівської селищної ради земельних ділянок в користуванні та володінні. 
Надалі, починаючи із 01 січня 2016 року строк дії дозволу №Укр.6119/Зап на спеціальне водокористування від 22 січня 2013 року у КП «Надія» закінчився, проте його дію керівництвом підприємства не було продовжено у спосіб передбачений Законом, до 09 жовтня 2019 року. 
Незважаючи на це, у директора КП «Надія» ОСОБА_6 , який достовірно знав про відсутність у підприємства вказаного дозволу на спеціальне водокористування, у період часу з 01 січня 2016 року до 14 травня 2016 року виник злочинний умисел на зловживання своїми службовими повноваженнями, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, шляхом організації незаконного видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме води з підземного водоносного горизонту із зазначених свердловин с. Чорноземне, с. Шевченко, с. В`язівка та с. Петрівка Якимівського району, Запорізької області.
Із метою реалізації свого злочинного умислу у вказаний період часу ОСОБА_6 залучив інших працівників вказаного комунального підприємства, безпосередньо до видобування води з підземного водоносного горизонту, які не були обізнані про злочинний умисел останнього та відсутність дозволу на спеціальне водокористування.
Таким чином, директор КП «Надія» ОСОБА_6 , будучи службовою особою комунального підприємства, яка наділена організаційно-розпорядчими та адміністративно-господарськими функціями, одноособово здійснював оперативне управління діяльністю зазначеного підприємства, забезпечення виконання його планів, розпорядження майном, практичну діяльність та інші управлінські дії, необхідні в процесі господарської діяльності підприємства, діючи всупереч інтересам служби та порушуючи устав підприємства і норми чинного Законодавства України.
Так, у період часу з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року директор КП «Надія» ОСОБА_6 , діючи умисно, усвідомлюючи протиправний характер своїх дій та суспільно - небезпечні наслідки, і бажаючи їх настання, достовірно знаючи про відсутність у підприємства передбачених законодавством України дозвільних документів на видобування корисних копалин загальнодержавного значення, а саме - дозволу на спеціальне водокористування, зловживаючи своїми службовими повноваженнями, тобто діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи – КП «Надія» Якимівської селищної ради, з використанням свого службового становища всупереч інтересам служби, організував шляхом надання вказівок підпорядкованим та підконтрольним йому працівникам підприємства незаконне видобування із зазначених свердловин с. Чорноземне, с. Шевченко, с. В`язівка та с. Петрівка Якимівського району, Запорізької області із підземних водоносних горизонтів – підземних вод, що було зафіксовано Державною екологічною інспекцією Південного округу (Запорізька та Херсонська області) в акті перевірки від 12 травня 2021 року №06/1-1-14/266/21. В подальшому добуту таким чином воду було реалізовано за допомогою комплексу об`єктів, споруд, розподільних водопровідних мереж, пов`язаних єдиним технологічним процесом виробництва та транспортування питної води та поставлено третім особам (споживачам).
Згідно з «Переліком корисних копалин загальнодержавного значення» затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 грудня 1994 року №827, підземні води є корисними копалинами загальнодержавного значення.
Відповідно до розрахунку збитків обумовлених самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів від 20 січня 2023 року за період з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року об`єм води, що використаний самовільно КП «Надія» без дозвільних документів, склав – 77640 м3.
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової економічної експертизи від 24 листопада 2023 року №133-23 згідно вимог Методики розрахунку розмірів відшкодування збитків, заподіяних державі внаслідок порушення законодавства про охорону та раціональне використання водних ресурсів від 20 липня 2009 року №389 розрахунок розміру відшкодування збитків заподіяних державі Комунальним підприємством «Надія» Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області обумовлений самовільним використанням водних ресурсів за відсутності дозвільних документів (дозволу на спеціальне водокористування та/або спеціального дозволу на користування надрами (підземні води) за період з 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року у сумі – 216569,00 грн., складений державним інспектором з охорони навколишнього природного середовища Південного округу (Запорізька та Херсонська області) ОСОБА_11 , документально підтверджується. 
Таким чином, ОСОБА_6 , будучи службовою особою, а саме директором КП «Надія», діючи умисно, з метою одержання неправомірної вигоди для юридичної особи – КП «Надія» Якимівської селищної ради, у період із 14 травня 2016 року по 30 серпня 2019 року, у порушення вимог ст.ст.16, 19, 21 Кодексу України про надра, ст.ст.16, 17 Закону України «Про питну воду, питне водопостачання та водовідведення», Порядку надання спеціальних дозволів на користування надрами, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 30 травня 2011 року №615, вчинив незаконне видобування підземних водоносних горизонтів із зазначених свердловин с. Чорноземне, с. Шевченко, с. В`язівка та с. Петрівка Якимівського району, Запорізької області, самовільно здійснивши забір води в обсязі – 77640 м3, завдавши інтересам держави в особі Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області матеріальних збитків на загальну суму – 216569,00 грн., що є істотною шкодою. 
Своїми умисними діями ОСОБА_6 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.364 КК України - зловживання службовим становищем, тобто умисне, з метою одержання будь-якої неправомірної вигоди для самої себе чи іншої фізичної або юридичної особи використання службовою особою службового становища всупереч інтересам служби, що завдало істотної шкоди охоронюваним законом правам, свободам та інтересам окремих громадян або державним чи громадським інтересам, або інтересам юридичних осіб.

Заслухавши доповідь судді; прокурора, який підтримав апеляційну скаргу та просив її задовольнити; захисника обвинуваченого, яка заперечувала проти задоволення апеляційної скарги прокурора, вважала оскаржуваний вирок суду першої інстанції законним та обґрунтованим; перевіривши матеріали кримінального провадження та обговоривши доводи, викладені в апеляційній скарзі, колегія суддів вважає, що остання підлягає частковому задоволенню, з таких підстав.

Кримінальне провадження щодо ОСОБА_6 розглядалось у суді першої інстанції у порядку, передбаченому главою 24-1 Особливості спеціального досудового розслідування кримінальних правопорушень КПК України.
Відповідно до вимог ч.3 ст.323 КПК України, судовий розгляд у кримінальному провадженні щодо злочинів, зазначених у частині другій статті 297-1 цього Кодексу, може здійснюватися за відсутності обвинуваченого (in absentia), крім неповнолітнього, який переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України, на території держави, визнаної Верховною Радою України державою-агресором, з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження) та/або оголошений в міжнародний розшук.
За наявності таких обставин за клопотанням прокурора, до якого додаються матеріали про те, що обвинувачений знав або повинен був знати про розпочате кримінальне провадження, суд постановляє ухвалу про здійснення спеціального судового провадження стосовно такого обвинуваченого.
Процедури "in absentia" припускають деякий відступ від загальних правил кримінального процесу. Особливе значення при цьому надається питанню про забезпечення прав відсутнього в залі судового засідання підсудного. У прецедентній практиці Європейського Суду з прав людини були вироблені критерії, яким має відповідати таке провадження. При цьому Суд у своїх рішеннях неодноразово наголошував на необхідності забезпечення процесуальних прав і гарантій осіб, що беруть участь у кримінальному процесі. До таких прав, що підлягають безумовному дотриманню, насамперед, відносяться: право бути присутнім під час розгляду справи, право на захисника, право бути вислуханим, право оскаржити заочний вирок.
Так, у рішенні "Медєніца проти Швейцарії" Європейський Суд з прав людини зазначив, що існування процедури заочного кримінального провадження не викликає заперечень лише за умови, що при цьому дотримуються гарантії, що забезпечують права людини, закріплені Конвенцією.
Ключове значення в цьому випадку відіграє повідомлення особи про порушене проти неї кримінальне провадження, яке мало бути здійснено відповідно до процесуальних і матеріальних вимог, що гарантують ефективне здійснення її прав, при тому, що неясна і неофіційна інформація є недостатньою (справа "Сейдовіч проти Італії"). Повідомлення має бути зроблене офіційно, а твердження про наявність повідомлення з листів родичів або від співробітників засобів масової інформації (справа "Шомоді проти Італії"), є необґрунтованими.
Відповідно до вимог статті 297-5 КПК України, повістки про виклик підозрюваного у разі здійснення спеціального досудового розслідування надсилаються за останнім відомим місцем його проживання чи перебування та обов`язково публікуються в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора. З моменту опублікування повістки про виклик у засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження та на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора підозрюваний вважається належним чином ознайомленим з її змістом.
У цьому провадженні вказаних вимог було дотримано як під час досудового розслідування, так і під час судового розгляду, а також апеляційного провадження, що стороною захисту не спростовано.
Зокрема, повістка про виклик обвинуваченого ОСОБА_6 у ЗМІ загальнодержавної сфери розповсюдження «Урядовий кур`єр» випуск №77(8269) від 10 квітня 2026 року; повідомлення про дату, час та місце розгляду провадження також розміщено на офіційному веб-сайті Судової влади.
Згідно з вимогамист.370 КПК України, судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим.
Законним є рішення, ухвалене судом згідно з нормами матеріального права, з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до статті 94 цього Кодексу, тобто кожний доказ повинен бути оціненим з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення.
На переконання колегії суддів, оскаржуваний вирок суду вказаним вимогам закону в цілому відповідає.
Суд першої інстанції під час розгляду цього кримінального провадження ретельно дослідив зібрані по справі докази в їх сукупності, надав цим доказам належну юридичну оцінку, правильно встановив фактичні обставини справи та обґрунтовано визнав ОСОБА_6 винуватим у вчиненні інкримінованих йому кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.364 КК України.

Фактичні обставини кримінального провадження, доведеність вини та кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_6 в апеляційній скарзі не оспорюється, тому, з огляду на вимоги ч.1 ст.404 КПК України, вирок суду в зазначеній частині колегією суддів не переглядається. 

Як зазначено вище, судовий розгляд зазначеного провадження здійснювався за відсутністю обвинуваченого ОСОБА_6 у спеціальному судовому провадженні, рішення про проведення якого було прийняте з урахуванням тих обставин, що ОСОБА_6 обвинувачується у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.364 КК України, знає про розпочате щодо нього кримінальне провадження та переховується від органів слідства та суду на тимчасово окупованій території України (с.Чорноземне Мелітопольського району), з метою ухилення від кримінальної відповідальності (спеціальне судове провадження), що підтверджується інформацією, яка міститься в матеріалах провадження.
У зв`язку з цим обвинувачений ОСОБА_6 не був допитаний судом в якості обвинуваченого по суті висунутого йому обвинувачення.
Разом з тим, судом при проведенні спеціального судового провадження були виконані вимоги, передбачені статтею 297-5 КПК України.
Захист обвинуваченого за призначенням здійснював фахівець в галузі права - адвокат ОСОБА_12 .
З урахуванням викладеного посилання захисника обвинуваченого адвоката ОСОБА_12 на те, що наявні сумніви щодо належного повідомлення її підзахисного, оскільки на тимчасово окупованій території немає належного зв`язку, не переконливими.

В той же час, доводи прокурора, викладені в апеляційній скарзі, про призначення покарання обвинуваченому з порушенням вимог закону України про кримінальну відповідальність, колегія суддів вважає слушними, з огляду на конкретні обставини провадження та ступень суспільної небезпеки вчиненого обвинуваченим кримінального правопорушення.
Так, відповідно до вимог статей 50, 65 КК України, особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень. Виходячи з указаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути співмірним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Залежно від конкретних обставин кримінального провадження, особи обвинуваченого, дій, за які його засуджено, наслідків протиправної діяльності, суд вправі визначити такий вид та розмір покарання, який у конкретному випадку буде необхідним, достатнім, справедливим, слугуватиме перевихованню засудженої особи та відповідатиме кінцевій меті покарання в цілому.
Згідно з оскаржуваним вироком, при призначенні покарання обвинуваченому ОСОБА_6 суд врахував ступень тяжкості вчинених кримінальних правопорушень, особу винного, який раніше не судимий, офіційно не працює, а також вік, стан здоров`я, сімейний стан, спосіб життя обвинуваченого.
Обставин, що пом`якшують та обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_6 , відповідно до ст.ст.66, 67 КК України, судом не встановлено.
Разом з цим, призначаючи ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, суд хоч і послався у вироку, проте не в повній мірі врахував вік обвинуваченого, а також не звернув уваги на положення ч.3 ст.61 КК України, відповідно до якої обмеження волі не застосовується в т.ч. до осіб, які досягли пенсійного віку.
Так, згідно з матеріалами провадження, ОСОБА_6 народився ІНФОРМАЦІЯ_2 , тобто на час ухвалення вироку йому виповнилось 64 роки та останній досяг пенсійного віку.
Отже, суд першої інстанції помилково призначив ОСОБА_6 покарання у виді обмеження волі, яке до нього не може бути застосовано.
На викладене обґрунтовано звертає увагу прокурор в своїй апеляційній скарзі.
Також, відповідно до примітки до ст.45 КК України, кримінальне правопорушення, передбачене ст.364 КК України, є корупційним кримінальним правопорушенням, що не в повній мірі враховано судом, а також не в повній мірі враховані фактичні обставини вчиненого ОСОБА_6 кримінального правопорушення, а також відсутність обставин, що пом`якшують покарання.
З врахуванням викладеного, вирок суду в частині призначеного покарання не може бути визнаний законним та обґрунтованим, тому в зазначеній частині підлягає скасуванню на підставі ст.ст.409, 413-414, 420 КК України, з ухваленням в цій частині нового вироку - в межах вимог апеляційної скарги прокурора.
Колегія суддів приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_6 , з урахуванням ступеню тяжкості та фактичних обставин вчинених кримінальних правопорушень, а також відомостей про особу обвинуваченого і відсутності обставин, що пом`якшують покарання, необхідно призначити покарання за ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі строком на 1 рік; за ч.1 ст.364 КК України - у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях строком на 3 роки, зі штрафом в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн. На підставі ч.1 ст.70 КК України шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних установах, підприємствах, організаціях на строк три роки, із штрафом п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 грн.
Таке покарання, на думку колегії суддів, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_6 та попередження вчинення нових кримінальних правопорушень як обвинуваченим так і іншими особами, та буде сприяти досягненню мети, визначеної у ст.50 КК України.
В той же час, колегія суддів вважає необґрунтованими доводи прокурора, що стосуються вироку суду в частині вирішення цивільного позову.
Так, судом першої інстанції відмовлено в задоволенні позову Якимівської селищної ради Мелітопольського району Запорізької області до ОСОБА_6 про відшкодування майнової шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
В обґрунтування свого рішення суд першої інстанції зазначив, що в цьому випадку цивільний позов пред`явлений неналежним позивачем, оскільки позивачем має бути держава Україна в особі Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області).
З зазначеного приводу колегія суддів звертає увагу на таке.
В матеріалах провадження містяться відомості про те, що рішенням Господарського суду Запорізької області від 14 червня 2024 року у справі за №908/792/23 було задоволено позов заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах Держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області) до Комунального підприємства «Надія» Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, код ЄДРПОУ 30802478 про стягнення суми 223152 грн збитків.
Вказаним рішенням стягнуто з Комунального підприємства «Надія» Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, код ЄДРПОУ 30802478 (72511, Запорізька область, Якимівський район, с. Чорноземне, вул. Макаренка, буд. 1) на користь держави збитки, завдані порушенням законодавства про охорону навколишнього природного середовища, внаслідок самовільного використання водних ресурсів при відсутності дозвільних документів в сумі 223 152 (двісті двадцять три тисячі сто п`ятдесят дві гривні) грн 00 коп. на користь Державної екологічної інспекції Південного округу (Запорізька та Херсонська області) (вул. Незалежної України, 72-А, м. Запоріжжя, 69035, код ЄДРПОУ 43877338).
В той же час, зі змісту обвинувального акту та змісту оскаржуваного вироку убачається, що ОСОБА_6 вчинив інкриміновані йому дії, будучи директором Комунального підприємства «Надія» Якимівської селищної ради Якимівського району Запорізької області, та на які міститься посилання в рішенні Господарського суду Запорізької області від 14 червня 2024 року у справі за №908/792/23.
Таким чином, колегія суддів дійшла висновку, що фактично сума збитків, яку просить стягнути прокурор, вже була стягнута на користь держави за вказаним вище рішенням суду, за позовом заступника керівника Мелітопольської окружної прокуратури Запорізької області в інтересах держави в особі органу, уповноваженого державою здійснювати відповідні функції у спірних відносинах - Державна екологічна інспекція Південного округу (Запорізька та Херсонська області).
Викладене прокурор не оспорював при апеляційному розгляді.
За таких обставин, в цій частині апеляційна скарга задоволенню не підлягає. 
Також, не підлягають задоволенню вимоги прокурора в апеляційній скарзі про стягнення з ОСОБА_6 судових витрат на проведення судової економічної експертизи №155/156-22 від 21 лютого 2022 року – 7550,80 грн та судової економічної експертизи №133-23 від 24 листопада 2023 року – 7647,36 грн, оскільки оскаржуваним вироком суд першої інстанції стягнув вказані витрати з обвинуваченого.

Керуючись ст.ст.404,405,407,409,413,414,420 КПК України, колегія суддів

ЗАСУДИЛА:

апеляційну скаргу начальника Якимівського відділу Мелітопольської окружної прокуратури ОСОБА_9 задовольнити частково.
Вирок Дніпровського районного суду м. Запоріжжя від 13 жовтня 2025 року, яким  ОСОБА_6  визнано винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч.2 ст.240, ч.1 ст.364 КК України, скасувати в частині призначеного покарання.
Призначити  ОСОБА_6 покарання:
за ч.2 ст.240 КК України у виді позбавлення волі на строк 1 рік;
за ч.1 ст.364 КК України у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади та органах місцевого самоврядування, державних та комунальних підприємствах, установах та організаціях на строк 3 роки, зі штрафом в розмірі п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
На підставі ч.1 ст.70 КК України, шляхом поглинання менш суворого покарання більш суворим, остаточно призначити ОСОБА_6 покарання у виді позбавлення волі на строк 2 роки з позбавленням права обіймати посади в органах державної влади, місцевого самоврядування, державних та комунальних установах, підприємствах, організаціях на строк 3 роки, зі штрафом п`ятсот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8 500 (вісім тисяч п`ятсот) грн.
У решті вирок залишити без змін.
Вирок апеляційного суду набирає законної сили з моменту проголошення та може бути оскаржений безпосередньо до Верховного Суду протягом трьох місяців з дня оголошення.

Судді:

ОСОБА_2    ОСОБА_3    ОСОБА_4