ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа №380/21044/25
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

22 травня 2026 року
Львівський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Ланкевича А.З., розглянувши у письмовому провадженні в м.Львові в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного про визнання протиправними дій, бездіяльності та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в :

Позивач звернувся з позовом, в якому просить:
- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати йому грошового забезпечення з 30.01.2020 по 26.03.2025 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок його грошового забезпечення з 30.01.2020 по 26.03.2025 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020, 01.01.2021, 01.01.2022, 01.01.2023, 01.01.2024, 01.01.2025, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести їх виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправними дії відповідача щодо обчислення та виплати йому грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2025 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого на 01 січня календарного року;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2025 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, та провести виплату з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати йому індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць);
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату йому індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць), з урахуванням раніше виплачених сум;
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо нарахування та виплати йому індексації грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.03.2025 без врахування вимог абз.4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому індексації грошового забезпечення (індексації-різниці) за період з 01.03.2018 по 26.03.2025 з урахуванням вимог абз.4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078;
- визнати протиправними дії відповідача щодо нарахування та виплати йому доплати за науковий ступінь «кандидат наук» у розмірі 5% від посадового окладу, за вчене звання «доцент» (по 24.04.2024) у розмірі 5% від посадового окладу, «професор» (з 24.04.2024) у розмірі 10% від посадового окладу;
- зобов`язати відповідача здійснити перерахунок та виплату йому з 25.11.2016 по 26.03.2025 доплати за науковий ступінь «кандидат наук» у розмірі 15% від посадового окладу, за вчене звання «доцент» з 25.11.2016 по 24.04.2024 у розмірі 25% від посадового окладу, за вчене звання «професор» з 24.04.2024 по 26.03.2025 у розмірі 33% від посадового окладу.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що у 2015 році був призваний на військову службу у зв`язку з мобілізацією, а 25.11.2016 наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 25.11.2016 №280 зарахований до списків особового складу та на всі види забезпечення. Наказом начальника Національної академії від 26.03.2025 №96 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з переміщенням для подальшого проходження військової служби. Наказом від 19.08.2025 №251 позивача звільнено з військової служби. Зазначає, що під час проходження військової служби відповідач виплачував йому грошове забезпечення, грошову допомогу для оздоровлення, індексацію грошового забезпечення, доплати за науковий ступінь та вчене звання у розмірах, менших за ті, на які він мав право відповідно до законодавства. Вказує, що грошове забезпечення та грошову допомогу для оздоровлення з 30.01.2020 по 26.03.2025 відповідач обчислював виходячи з прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого станом на 01.01.2018 (1762,00 грн), замість прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року. Стверджує, що за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 відповідач не нараховував та не виплачував йому індексацію грошового забезпечення, а за період з 01.03.2018 по 26.03.2025 виплачував індексацію без врахування вимог абз.4, 5, 6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення. Між тим, доплату за науковий ступінь «кандидат наук» відповідач виплачував у розмірі 5%, за вчене звання «доцент» (по 24.04.2024) – 5%, «професор» (з 24.04.2024) – 10%, тоді як, на думку позивача, такі доплати належало виплачувати у розмірах, передбачених ч.2 ст.59 Закону України «Про вищу освіту», а саме: за науковий ступінь «кандидат наук» – 15%, за вчене звання «доцент» – 25%, за вчене звання «професор» – 33%. Уважаючи протиправними дії та бездіяльність відповідача такими, що порушують його права та законні інтереси, позивач звернувся до суду з цим позовом. Просить позов задовольнити повністю.
Від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому Національна академія сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного проти позову заперечує. Посилається на те, що згідно з п.4 постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (у редакції постанови Кабінету Міністрів України від 21.02.2018 №103) розрахунковою величиною для визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим званням є стала величина – розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначений законом на 01.01.2018, що становить 1762,00 грн. Зазначає, що положення п.4 постанови №704 у первинній редакції суперечать п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, а тому правові підстави для обчислення окладів із застосуванням прожиткового мінімуму, встановленого на 01 січня календарного року, відсутні. Вимоги щодо перерахунку грошової допомоги для оздоровлення вважає похідними та передчасними.
Щодо індексації грошового забезпечення відповідач зазначає, що є бюджетною установою та утримується за рахунок коштів Державного бюджету України, а тому позбавлений можливості проводити індексацію за відсутності відповідних асигнувань Міністерства оборони України як головного розпорядника фонду грошового забезпечення. Вказує, що визначення базового місяця для обчислення індексації, а також визначення «фіксованого» розміру індексації є компетенцією відповідача, а тому питання про застосування конкретного базового місяця та порядок розрахунку індексації є передчасними, оскільки права позивача в цій частині не порушені. Звертає увагу, що розмір грошового забезпечення позивача за лютий 2018 року становив 8207,04 грн, а за березень 2018 року – 8616,30 грн, у зв`язку з чим, на думку відповідача, розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, а тому сума індексації у місяці підвищення доходу не нараховується.
Щодо доплат за науковий ступінь та вчене звання відповідач зазначає, що позивач у спірний період проходив військову службу, а не виконував трудову функцію працівника, тому гарантії, встановлені ст.59 Закону України «Про вищу освіту» для працівників закладів вищої освіти, на нього не поширюються. Вважає, що розмір доплат військовослужбовцям за науковий ступінь та вчене звання встановлено підп.2, 3 п.6 постанови №704 та п.п.1, 2 розділу XV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, а тому виплата таких доплат здійснена правомірно. Враховуючи викладене, просить відмовити у задоволенні позову повністю.
Ухвалою судді від 10.11.2025 прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі; справу вирішено розглядати за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, суд встановив наступні обставини справи та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , проходив військову службу у Збройних Силах України.
Наказом начальника Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного від 25.11.2016 №280 позивача зараховано до списків особового складу Національної академії та на всі види забезпечення.
Наказом начальника Національної академії від 26.03.2025 №96 позивача виключено зі списків особового складу та всіх видів забезпечення у зв`язку з переміщенням для подальшого проходження військової служби до Військового інституту танкових військ Національного технічного університету «Харківський політехнічний інститут».
Позивач має науковий ступінь «кандидат наук», що підтверджується дипломом серії НОМЕР_1 ; вчене звання «доцент», присвоєне 19.02.2009 (атестат серії НОМЕР_2 ); вчене звання «професор», присвоєне 24.04.2024 (атестат серії НОМЕР_3 ).
Як видно з матеріалів справи, за період з 30.01.2020 по 26.03.2025 грошове забезпечення позивача, зокрема посадовий оклад та оклад за військове звання, нараховувались із використанням розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, визначеного законом на 01.01.2018 (1762,00 грн). Індексацію грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 відповідач позивачу не нараховував та не виплачував. Доплату за науковий ступінь «кандидат наук» відповідач виплачував позивачу у розмірі 5% посадового окладу, за вчене звання «доцент» (по 24.04.2024) – 5% посадового окладу, за вчене звання «професор» (з 24.04.2024) – 10% посадового окладу. Зазначені обставини підтверджуються повідомленнями відповідача від 02.10.2025 №738/14407 та від 13.10.2025 №738/15024, картками особового рахунку позивача та розрахунком нарахованої та виплаченої доплати за науковий ступінь і вчене звання.
Не погоджуючись із діями та бездіяльністю відповідача, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав.
Вказані обставини та зміст спірних правовідносин підтверджені наявними у справі доказами.
Вирішуючи спір, суд застосовує наступні норми права та виходить з такого.
Щодо обчислення та виплати грошового забезпечення і грошової допомоги для оздоровлення за період з 30.01.2020 по 26.03.2025.
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей визначені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 №2011-XII (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон №2011-XII).
Відповідно до абз.1 ч.1 ст.9 цього Закону держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення (ч.2 ст.9 Закону №2011-XII).
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця. Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону (ч.3 ст.9 Закону №2011-XII).
За приписами абз.1 ч.4 ст.9 Закону №2011-XII, грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
30.08.2017 Кабінет Міністрів України видав постанову №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», яка набрала чинності 01.03.2018 (далі – Постанова №704).
Згідно з п.2 Постанови №704, грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення.
Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів і коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців з числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Відповідно до п.4 Постанови №704 (у первинній редакції) передбачалось, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
21.02.2018 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову №103 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб» (далі – Постанова №103), п.6 якої внесено зміни до Постанови №704, зокрема п.4 викладено в новій редакції, а саме: «Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2018, на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Постанова №103 набула чинності з 24.02.2018.
Отже, з 24.02.2018 змінено розрахункову величину, з якої обчислюються розміри посадових окладів та окладів за військовими (спеціальними) званнями, а саме – замість «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року)» передбачено використання «розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року».
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 29.01.2020 у справі №826/6453/18, залишеною без змін постановою Верховного Суду від 20.10.2022, визнано протиправним та скасовано п.6 Постанови №103, яким були внесені зміни до п.4 Постанови №704.
Наслідком скасування вказаних змін стало відновлення первинної редакції п.4 Постанови №704, згідно з якою розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу визначаються шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року (але не менше 50 відсотків розміру мінімальної заробітної плати, встановленого законом на 1 січня календарного року), на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13, 14.
Відповідно до ч.2 ст.265 Кодексу адміністративного судочинства України, нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду.
Отже, з 29.01.2020 діє редакція п.4 Постанови №704, яка діяла до зазначених змін і в якій передбачено, що для визначення посадового окладу та окладу за військовим званням застосовується розрахункова величина «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року», а не «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 01.01.2018».
Надалі, 12.05.2023 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №481 «Про скасування підпункту 1 пункту 3 змін, що вносяться до постанов Кабінету Міністрів України, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 21 лютого 2018 р. №103, та внесення зміни до пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 р. №704» (далі – Постанова №481), п.2 якої внесені зміни до п.4 Постанови №704 шляхом викладення абз.1 в такій редакції: « 4. Установити, що розміри посадових окладів, окладів за військовими (спеціальними) званнями військовослужбовців, осіб рядового та начальницького складу та деяких інших осіб розраховуються виходячи з розміру 1762 гривні та визначаються шляхом множення на відповідний тарифний коефіцієнт згідно з додатками 1, 12, 13 і 14». Постанова №481 набрала чинності 20.05.2023.
Тобто, з дня набрання чинності Постановою №481 (20.05.2023) Кабінет Міністрів України замість розрахункової величини «прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року» запровадив сталу розрахункову величину для посадового окладу та окладу за військовим званням 1762,00 грн.
Проте рішенням Київського окружного адміністративного суду від 14.03.2025 у справі №320/29450/24, залишеним без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 18.06.2025, визнано дії Кабінету Міністрів України при прийнятті Постанови №481 неправомірними та визнано протиправним і нечинним п.2 Постанови №481 стосовно внесення змін до п.4 Постанови №704.
Оцінюючи правомірність дій відповідача за період з 20.05.2023 по 26.03.2025, суд враховує правову позицію, сформульовану Судовою палатою з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24. Указаною постановою Верховний Суд відступив від висновків, раніше викладених у постановах від 20.10.2025 у справі №600/3516/24-а та від 22.10.2025 у справі №420/3824/25, про те, що з дня набрання чинності Постановою №481 і протягом усього періоду її дії правові підстави для застосування розрахункової величини у вигляді прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, відсутні.
Верховний Суд у постанові від 17.02.2026 у справі №520/5814/24 сформулював протилежний правовий висновок, згідно з яким до правовідносин, пов`язаних із обчисленням грошового забезпечення військовослужбовців у період дії Постанови №481, під час визначення розмірів посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням має застосовуватися п.4 Постанови №704 у первісній редакції, яка передбачала використання прожиткового мінімуму для працездатних осіб, установленого законом на 1 січня календарного року, а не редакція, змінена Постановою №481, якою запроваджено фіксовану розрахункову величину 1762,00 грн.
Мотивуючи такий висновок, Верховний Суд виходив із загальних засад пріоритетності законів над підзаконними актами, закріплених у ч.3 ст.7 Кодексу адміністративного судочинства України, відповідно до якої у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. З огляду на наведене п.2 Постанови №481 стосовно внесення змін до п.4 Постанови №704 в частині, що суперечить нормативно-правовому акту, який має вищу юридичну силу, а саме закону про Державний бюджет України на відповідний рік, не підлягає застосуванню як такий, що є протиправним і не відповідає правовим актам вищої юридичної сили.
Окремо Верховний Суд наголосив, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи. Указана правова позиція узгоджується з висновками, викладеними у постановах Верховного Суду від 12.03.2019 у справі №913/204/18, від 10.03.2020 у справі №160/1088/19 та від 10.01.2023 у справі №340/507/22.
Суд також враховує висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 02.08.2022 у справі №440/6017/21, згідно з якими з 01.01.2020 положення п.4 Постанови №704 в частині визначення розрахунковою величиною для обчислення посадових окладів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня 2018 року, не відповідає правовим актам вищої юридичної сили, згідно з якими прожитковий мінімум як базовий державний стандарт був змінений на відповідний рік. Цей висновок у подальшому підтриманий Верховним Судом у постановах від 31.08.2022 у справі №120/8603/21-а, від 12.09.2022 у справі №500/1813/21, від 16.11.2022 у справі №120/648/22-а, від 06.02.2023 у справі №160/2775/22 та від 19.09.2023 у справі №160/15756/21, а також у постановах від 13.03.2025 у справі №240/27296/21 та від 16.10.2025 у справі №120/10479/24, в яких сформовано висновок щодо застосування п.4 Постанови №704 у редакції від 29.01.2020. Практика Верховного Суду щодо застосування зазначеної норми права у подібних правовідносинах є сталою та послідовною, і суд не вбачає підстав для відступу від цих висновків.
Доводи відповідача про те, що положення п.4 Постанови №704 у первинній редакції стосовно обчислення складових грошового забезпечення виходячи з розрахункової величини – прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, суперечать п.3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 06.12.2016 №1774-VIII, суд відхиляє. Зазначене обмеження стосується застосування мінімальної заробітної плати як розрахункової величини, тоді як розрахунковою величиною для визначення посадових окладів та окладів за військовим (спеціальним) званням є прожитковий мінімум для працездатних осіб, встановлений законом на 1 січня календарного року. Розмір мінімальної заробітної плати не є розрахунковою величиною для визначення посадових окладів, а застосований з іншою метою – для визначення мінімальної величини, яка враховується як складова при визначенні розмірів окладів. Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 02.08.2022 у справі №440/6017/21.
Прожитковий мінімум щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум для працездатних осіб становив: станом на 01.01.2020 – 2102,00 грн, станом на 01.01.2021 – 2270,00 грн, станом на 01.01.2022 – 2481,00 грн, станом на 01.01.2023 – 2684,00 грн, станом на 01.01.2024 – 3028,00 грн, станом на 01.01.2025 – 3028,00 грн.
Таким чином, зважаючи на встановлену законодавством правову регламентацію спірних правовідносин та з урахуванням фактичних обставин справи, суд приходить висновку, що грошове забезпечення позивача з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням у період з 30.01.2020 по 26.03.2025 мало б визначатися шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня календарного року, а не «на 01.01.2018».
Відтак, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу за період з 30.01.2020 по 26.03.2025 грошового забезпечення у заниженому розмірі, а саме – без урахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року (станом на 01.01.2020 – 2102,00 грн, станом на 01.01.2021 – 2270,00 грн, станом на 01.01.2022 – 2481,00 грн, станом на 01.01.2023 – 2684,00 грн, станом на 01.01.2024 – 3028,00 грн, станом на 01.01.2025 – 3028,00 грн), є протиправними.
Тому похідні вимоги про спонукання до вчинення дій у цій частині є обґрунтованими та підлягають до задоволення.
Стосовно грошової допомоги для оздоровлення суд зазначає, що згідно з п.п.1, 6 розділу XXIII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 №260, військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які набули (набувають) право на отримання щорічної основної (канікулярної) відпустки, один раз на рік виплачується грошова допомога для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення. Розмір грошової допомоги для оздоровлення визначається виходячи з посадового окладу, окладу за військовим званням, надбавки за вислугу років і щомісячних додаткових видів грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Оскільки розмір грошової допомоги для оздоровлення є похідним від розміру посадового окладу та окладу за військовим званням, які відповідач визначав із застосуванням заниженої розрахункової величини, дії відповідача щодо обчислення та виплати позивачу грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2025 роки без урахування прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року, також є протиправними, а похідні вимоги в цій частині – обґрунтованими.
Щодо нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018.
Правові, економічні та організаційні основи підтримання купівельної спроможності населення України в умовах зростання цін визначені Законом України «Про індексацію грошових доходів населення» від 03.07.1991 №1282-XII (тут і надалі – в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин, далі – Закон №1282-XII).
Згідно з визначенням, наведеним в абз.2 ст.1 Закону №1282-XII, індексація грошових доходів населення – встановлений законами та іншими нормативно-правовими актами України механізм підвищення трудових доходів населення, що дає можливість частково або повністю відшкодувати подорожчання споживчих товарів і послуг.
Відповідно до ст.2 Закону №1282-XII, індексації підлягають грошові доходи громадян, одержані ними в гривнях на території України і які не мають разового характеру, зокрема оплата праці (грошове забезпечення).
Статтею 4 Закону №1282-XII визначено, що індексація грошових доходів населення проводиться в разі, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який установлюється в розмірі 103 відсотка.
Правила обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації та сум індексації грошових доходів населення визначає Порядок проведення індексації грошових доходів населення, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078 (далі – Порядок №1078).
Внаслідок змін, запроваджених постановою Кабінету Міністрів України від 09.12.2015 №1013 (далі – Постанова №1013), з 01.12.2015 діють єдині правила проведення індексації при підвищенні заробітної плати працівників, незалежно від дати їхнього прийняття, переведення, виходу на роботу чи зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Внаслідок цих змін Порядок №1078 у редакції, що застосовується з 01.12.2015, не містить поняття «базовий місяць» і передбачає уніфікований механізм визначення індексації у разі підвищення заробітної плати. Для проведення індексації з 01.12.2015 замість терміну «базовий місяць» використовується поняття «місяць підвищення доходу», яке має інший зміст.
Зокрема, місяць підвищення доходу – це місяць, у якому відбулося підвищення тарифних ставок (окладів), пенсій або щомісячного довічного грошового утримання, стипендій, виплат, що здійснюються відповідно до законодавства про загальнообов`язкове державне соціальне страхування. Таке визначення цього поняття висновується із системного тлумачення п.5 Порядку №1078 у редакції, яка була запроваджена з 01.12.2015.
Місяць підвищення доходу при зростанні заробітної плати визначається тільки в разі, якщо підвищена тарифна ставка (оклад). Тож з 01.12.2015 зростання заробітної плати за рахунок інших постійних її складових, без підвищення тарифної ставки (окладу), не призводить до визначення нового місяця підвищення доходу. У цьому полягає одна з основних відмінностей поняття «місяць підвищення доходу» від терміну «базовий місяць», позаяк визначення останнього залежало також від факту зростання заробітної плати за рахунок будь-якої її постійної складової.
Системний спосіб тлумачення приписів Постанови №1013, у взаємозв`язку із запровадженими нею змінами до п.п.5, 10-2 Порядку №1078, дають суду підстави дійти висновку про те, що для проведення подальшої індексації грошового забезпечення відповідачу з 01.12.2015 належало переглянути «базовий місяць», визначений за старими правилами, змінивши його на «місяць підвищення доходу», тобто на місяць останнього підвищення тарифних ставок (окладів) за посадою, займаною позивачем. Цей висновок відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у п.72 постанови від 23.03.2023 у справі №400/3826/21 з подібними правовідносинами.
На час виникнення спірних правовідносин схеми посадових окладів військовослужбовців були затверджені постановою Кабінету Міністрів України від 07.11.2007 №1294 «Про упорядкування структури та умов грошового забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб». Указана постанова була чинною з 01.01.2008 до 01.03.2018.
Від січня 2008 року оклад за посадою позивача не змінювався. Він змінився лише в березні 2018 року на підставі Постанови №704, якою встановлені нові розміри окладів військовослужбовців.
З урахуванням місяця підвищення тарифних ставок (окладів) військовослужбовців та з огляду на правила п.п.5, 10-2 Порядку №1078, суд дійшов висновку про те, що січень 2008 року є місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018. Вказана правова позиція узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, викладеною у постановах від 26.01.2022 у справі №400/1118/21, від 20.04.2022 у справі №420/3593/20, і у суду відсутні підстави для відступу від неї.
На основі усталеної практики тлумачення поняття дискреційних повноважень та з огляду на об`єкти, підстави й умови для проведення індексації, що встановлені ст.ст.2, 4 Закону №1282-XII та п.п.1-1, 2, 5, 10-2 Порядку №1078, суд вважає, що повноваження відповідача стосовно визначення січня 2008 року місяцем підвищення доходу позивача, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018, не є дискреційними. Цей висновок пояснюється тим, що місяць підвищення доходу для такої індексації визначається нормативно і залежить тільки від місяця підвищення тарифної ставки (окладу) за посадою, яку займав позивач. Такий підхід відповідає правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 29.11.2021 у справі №120/313/20-а, від 26.01.2022 у справі №400/1118/21 та від 20.04.2022 у справі №420/3593/20.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що визначення базового місяця для нарахування індексації є його дискреційним повноваженням, а тому вимога про зобов`язання здійснити нарахування індексації із застосуванням конкретного місяця є передчасною. У спірних правовідносинах законодавець установив один правомірний та законно обґрунтований варіант поведінки відповідача – здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації наростаючим підсумком із місяця, наступного за місяцем підвищення тарифної ставки (окладу), та провести індексацію грошового забезпечення, коли величина цього індексу перевищить поріг індексації.
Посилання відповідача на відсутність відповідних асигнувань Міністерства оборони України суд також відхиляє, оскільки індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, а обмежене фінансування не впливає на право позивача на отримання індексації.
З огляду на наведене та зважаючи на те, що завданням адміністративного суду є контроль за легітимністю прийняття рішення (вчинення дій) суб`єктом владних повноважень, порушене право позивача у цій частині підлягає відновленню шляхом прийняття рішення про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити позивачу індексацію грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць), з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо нарахування та виплати індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.03.2025.
01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, якою затверджено нові схеми тарифних розрядів військовослужбовців та змінено (підвищено) розміри посадових окладів і окладів за військовим (спеціальним) званням. Таким чином, у березні 2018 року відбулося зростання грошового забезпечення військовослужбовців.
Суд враховує, що Порядком №1078 передбачено можливість виплати двох видів індексації грошового доходу, умовно кажучи, «поточної індексації» та «індексації-різниці».
Право на поточну індексацію виникає у випадку, коли величина індексу споживчих цін перевищила поріг індексації, який з 1 січня 2016 року встановлений у розмірі 103 відсотка (абз.2 п.1-1, абз.6 п.5 Порядку №1078). Сума цієї індексації визначається як результат множення грошового забезпечення, що підлягає індексації в межах прожиткового мінімуму, встановленого для працездатних осіб, на величину приросту індексу споживчих цін, поділений на 100 відсотків (абз.2, 5 п.4 Порядку №1078).
З 01.12.2015 в абз.3-6 п.5 Порядку №1078 по суті йдеться про поняття індексації-різниці, право на яку виникає тільки тоді, коли у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) розмір доходу менший суми можливої індексації, визначеної в цьому місяці.
Абзаци 3, 4, 5 п.5 Порядку №1078 передбачали обставини, за наявності яких у місяці підвищення доходу індексація (не)нараховується, а саме: сума індексації у місяці підвищення грошових доходів не нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу (абз.3); сума індексації у місяці підвищення грошових доходів нараховується, якщо розмір підвищення грошового доходу не перевищує суму індексації, що склалась у місяці підвищення доходу (абз.4). У разі зростання заробітної плати за рахунок інших її складових без підвищення тарифних ставок (окладів) сума індексації не зменшується на розмір підвищення заробітної плати; у разі коли відбувається підвищення тарифної ставки (окладу), у місяці підвищення враховуються всі складові заробітної плати, які не мають разового характеру (абз.5).
Якщо у місяці підвищення тарифних ставок (окладів) сума цієї індексації нараховується, то абз.6 п.5 Порядку №1078 додатково указує, що ця сума індексації-різниці виплачується до наступного підвищення тарифних ставок (окладів) і до неї надалі додається поточна індексація, яка складається, коли величина індексу споживчих цін перевищує поріг індексації у розмірі 103 відсотки.
Системний аналіз п.1, абз.3-6 п.5 Порядку №1078 дає суду підстави зробити висновок, що нарахування й виплата суми індексації-різниці мають щомісячний фіксований характер, гарантуються законом і є обов`язковими для підприємств, установ та організацій незалежно від форми власності і господарювання. Враховуючи те, що індексація грошового забезпечення є однією із основних державних гарантій щодо оплати праці, повноваження відповідача щодо виплати цієї суми індексації не є дискреційними; своєю чергою, обмежене фінансування жодним чином не впливає на право позивача отримати такий вид індексації.
З урахуванням того факту, що 01.03.2018 набрала чинності Постанова №704, та з огляду на правила п.п.5, 10-2 Порядку №1078, березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, за яким слід здійснювати обчислення індексу споживчих цін для проведення подальшої індексації грошового забезпечення. Системний і цільовий способи тлумачення абз.3, 4 п.5 Порядку №1078 дають підстави зробити висновок, що у зв`язку із підвищенням у березні 2018 року доходу позивача відповідачу належало вирішити питання, чи має останній право на отримання суми індексації-різниці, а якщо так, то у якому розмірі. Вказані висновки відповідають правовій позиції Верховного Суду, викладеній у постановах від 23.03.2023 у справі №400/3826/21, від 29.03.2023 у справі №380/5493/21, від 06.04.2023 у справі №420/11424/21, від 20.04.2023 у справі №320/8554/21 та від 11.05.2023 у справі №260/6386/21 із подібними правовідносинами.
Суд враховує, що з огляду на приписи абз.4 п.5 Порядку №1078 позивач має право на отримання суми індексації-різниці за умови, якщо розмір підвищення доходу в березні 2018 року дорівнює або є меншим за суму можливої індексації, що склалася у березні 2018 року. Якщо ця умова наявна, то розмір належної індексації-різниці визначається як різниця між сумою можливої індексації і розміром підвищення доходу.
Для правильного застосування абз.3-6 п.5 Порядку №1078 суд повинен встановити: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (А); суму можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року (Б); чи перевищує розмір підвищення доходу (А) суму можливої індексації (Б).
Розмір підвищення доходу в березні 2018 року (А) визначається як різниця між сумою грошового забезпечення в березні 2018 року та сумою грошового забезпечення у лютому 2018 року; в обидві ці суми враховуються складові грошового забезпечення, які не мають разового характеру (речення 2 абз.5 п.5 Порядку №1078).
Сума можливої індексації грошового забезпечення у березні 2018 року (Б) визначається як результат множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, актуального для березня 2018 року, на величину приросту індексу споживчих цін у березні 2018 року, поділений на 100 відсотків (абз.5 п.4 Порядку №1078).
З матеріалів справи слідує, що грошове забезпечення позивача за лютий 2018 року становило 14916,80 грн (виплачено у березні 2018 року), а за березень 2018 року – 15665,25 грн (виплачено у квітні 2018 року). Таким чином, розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року становить 748,45 грн (15665,25 грн – 14916,80 грн = 748,45 грн).
Сума можливої індексації грошового забезпечення позивача в березні 2018 року складає 1762,00 грн Ч 253,30% = 4463,15 грн. Такий розмір індексації грошового забезпечення, який припадав на місяць підвищення посадових окладів військовослужбовцям (березень 2018 року), неодноразово досліджувався та встановлювався судами і підтверджується постановою Верховного Суду від 22.06.2023 у справі №520/6243/22.
За наведеного правового регулювання та встановлених обставин справи суд приходить висновку, що розмір підвищення грошового доходу позивача у сумі 748,45 грн не перевищив розмір індексації, яка припадала на місяць підвищення посадових окладів (березень 2018 року), – 4463,15 грн, а тому в силу вимог абз.3-6 п.5 Порядку №1078 у відповідача не було законних підстав не виплачувати позивачу індексацію у період з 01.03.2018. Тобто, відповідно до вимог абз.4 п.5 Порядку №1078, сума належної позивачу індексації-різниці грошового забезпечення в березні 2018 року розраховується як різниця між сумою індексації і розміром підвищення доходу, а саме: 4463,15 грн – 748,45 грн = 3714,70 грн.
Зазначений розмір індексації-різниці грошового забезпечення 3714,70 грн, згідно з абз.6 п.5 Порядку №1078, повинен був виплачуватися позивачу щомісячно до наступного підвищення тарифної ставки (окладу) або до дати виключення зі списків особового складу, та до такого розміру додається сума поточної індексації, яка виплачується, коли величина індексу споживчих цін перевищить поріг у розмірі 103 відсотки.
Суд відхиляє посилання відповідача на те, що розмір підвищення грошового доходу позивача перевищує суму індексації, що склалася у місяці підвищення доходу, оскільки такі доводи не відповідають установленим обставинам справи: розмір підвищення доходу позивача в березні 2018 року (748,45 грн) є меншим за суму можливої індексації (4463,15 грн), що, в силу абз.4 п.5 Порядку №1078, є підставою для нарахування індексації-різниці.
З урахуванням досліджених судом фактичних даних в контексті вищенаведених норм, зважаючи на висловлену Верховним Судом правову позицію у такій категорії справ, суд приходить висновку, що оскільки березень 2018 року став місяцем підвищення доходу позивача, відповідач мав вирішити питання щодо наявності у позивача права на отримання суми індексації-різниці за спірний період відповідно до абз.3-6 п.5 Порядку №1078, а також визначити її розмір, однак цього зроблено не було. Відтак, вказану бездіяльність відповідача слід визнати протиправною та, як наслідок, зобов`язати його нарахувати та виплатити позивачу індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 3714,70 грн на місяць за період з 01.03.2018 по 26.03.2025 з урахуванням раніше виплачених сум.
Щодо доплати за науковий ступінь та вчене звання.
Звертаючись із позовом у цій частині, позивач наполягає на тому, що доплата за науковий ступінь «кандидат наук» має виплачуватися йому у розмірі 15% посадового окладу, за вчене звання «доцент» – 25% посадового окладу, за вчене звання «професор» – 33% посадового окладу, тобто у розмірах, передбачених ч.2 ст.59 Закону України «Про вищу освіту» від 01.07.2014 №1556-VII (далі – Закон №1556-VII).
Частиною 2 ст.59 Закону №1556-VII визначено, що науково-педагогічним, науковим і педагогічним працівникам закладів вищої освіти встановлюються доплати за науковий ступінь доктора філософії та доктора наук у розмірах відповідно 15 та 25 відсотків посадового окладу, а також за вчене звання доцента і старшого дослідника – 25 відсотків посадового окладу, професора – 33 відсотки посадового окладу.
Розмір доплат військовослужбовцям за науковий ступінь та вчене звання встановлено підп.2, 3 п.6 Постанови №704, згідно з якими доплата за науковий ступінь доктора філософії (кандидата наук) або доктора наук з відповідної спеціальності, якщо діяльність за профілем відповідає науковому ступеню, військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу виплачується в розмірі відповідно 5 і 10 відсотків посадового окладу; доплата за вчене звання військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з педагогічною або науковою діяльністю, і мають вчене звання доцента, старшого наукового співробітника або старшого дослідника, виплачується в розмірі 5 відсотків, професора – 10 відсотків посадового окладу. Аналогічні положення містяться у п.п.1, 2 розділу XV Порядку №260.
Вирішуючи питання про те, якими нормами – ч.2 ст.59 Закону №1556-VII чи підп.2, 3 п.6 Постанови №704 – належить керуватися при визначенні розміру доплат за науковий ступінь і вчене звання військовослужбовцю, який проходив військову службу у вищому військовому навчальному закладі на посаді, пов`язаній з педагогічною (науковою) діяльністю, суд враховує правову позицію Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду, викладену у постанові від 04.11.2025 у справі №420/12420/24.
Указаною постановою Верховний Суд відступив від висновків, раніше викладених у постановах від 21.06.2023 у справі №380/24050/21 та від 21.12.2023 у справі №380/16427/21, про те, що для визначення розміру доплат за науковий ступінь та вчене звання військовослужбовцю, який проходив військову службу у вищому військовому навчальному закладі на посаді науково-педагогічного працівника, слід застосовувати норму ч.2 ст.59 Закону №1556-VII, а не положення Постанови №704.
Натомість Верховний Суд у постанові від 04.11.2025 у справі №420/12420/24 сформулював правовий висновок, згідно з яким Закон №1556-VII не регулює відносини, пов`язані з проходженням військової служби та виплатою грошового забезпечення військовослужбовцям; питання грошового забезпечення військовослужбовців, у тому числі осіб, які проходять військову службу у вищих військових навчальних закладах на посадах, пов`язаних з педагогічною або науковою діяльністю, регулюються Законом №2011-XII та прийнятими на його виконання нормативно-правовими актами. Відтак розмір доплат за науковий ступінь та вчене звання військовослужбовцю, який проходив військову службу у вищому військовому навчальному закладі на посаді, пов`язаній з педагогічною або науковою діяльністю, визначається на підставі підп.2, 3 п.6 Постанови №704 та розділу XV Порядку №260, без застосування положень ч.2 ст.59 Закону №1556-VII.
Висновки Верховного Суду, викладені у постановах від 21.06.2023 у справі №380/24050/21 та від 21.12.2023 у справі №380/16427/21, на які посилається позивач, не підлягають застосуванню, оскільки від них Верховний Суд відступив постановою від 04.11.2025 у справі №420/12420/24.
Як установлено судом, у спірний період позивач проходив військову службу та обіймав посади, пов`язані з педагогічною (науковою) діяльністю, у вищому військовому навчальному закладі. Отже, з урахуванням наведеної правової позиції Верховного Суду, доплата за науковий ступінь «кандидат наук» та вчене звання «доцент» правомірно виплачувалася позивачу у розмірі 5 відсотків посадового окладу кожна, а за вчене звання «професор» (з 24.04.2024) – у розмірі 10 відсотків посадового окладу, тобто у розмірах, встановлених підп.2, 3 п.6 Постанови №704 та розділом XV Порядку №260.
Таким чином, дії відповідача щодо нарахування та виплати позивачу доплати за науковий ступінь та вчене звання у зазначених розмірах вчинено у відповідності до вимог чинного законодавства, а тому позовні вимоги про визнання таких дій протиправними та про зобов`язання здійснити перерахунок і виплату доплат у розмірах, передбачених ч.2 ст.59 Закону №1556-VII, задоволенню не підлягають.
Будь-яких інших обставин, які б вимагали детальної відповіді або спростування, сторонами у заявах по суті справи не зазначено та з матеріалів справи судом не встановлено.
Відповідно до ч.ч.1, 2 ст.77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. А згідно з ч.1 ст.90 цього ж Кодексу суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді всіх обставин справи в їх сукупності, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню частково.
Щодо судового збору, то згідно з п.8 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від його сплати, а відтак розподіл судових витрат на підставі ст.139 Кодексу адміністративного судочинства України не здійснюється.
Керуючись ст.ст.2, 6, 8-10, 13, 14, 139, 72-77, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
в и р і ш и в:

позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 26.03.2025 без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року.
Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошового забезпечення за період з 30.01.2020 по 26.03.2025 з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2020 (2102,00 грн), 01.01.2021 (2270,00 грн), 01.01.2022 (2481,00 грн), 01.01.2023 (2684,00 грн), 01.01.2024 (3028,00 грн), 01.01.2025 (3028,00 грн), на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправними дії Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо обчислення та виплати ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2025 роки без врахування розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня календарного року.
Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного здійснити перерахунок та виплату ОСОБА_1 грошової допомоги для оздоровлення за 2020-2025 роки з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня відповідного календарного року, на відповідний тарифний коефіцієнт, з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць).
Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію грошового забезпечення за період з 25.11.2016 по 28.02.2018 включно із застосуванням січня 2008 року як місяця, за яким здійснюється обчислення індексу споживчих цін для проведення індексації грошового забезпечення (базовий місяць), з урахуванням раніше виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Національної академії сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 індексації-різниці грошового забезпечення за період з 01.03.2018 по 26.03.2025 з урахуванням вимог абз.3-6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078.
Зобов`язати Національну академію сухопутних військ імені гетьмана Петра Сагайдачного нарахувати та виплатити ОСОБА_1 індексацію-різницю грошового забезпечення у розмірі 3714,70 грн на місяць за період з 01.03.2018 по 26.03.2025, розраховану як різниця між сумою індексації і розміром підвищення його доходу у березні 2018 року, відповідно до абз.3-6 п.5 Порядку проведення індексації грошових доходів населення, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2003 №1078, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.

Суддя Ланкевич А.З.