Дата документу 05.05.2026 Справа № 331/4862/25

ЗАПОРІЗЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

 
Єдиний унікальний № 331/4862/25
Провадження №22-ц/807/481/26
Головуючий в 1-й інстанції – Мінаєв М.М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 травня 2026 року місто Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого, судді-доповідача	Кухаря С.В.,	
суддів:	Кочеткової І.В., Полякова О.З., 	
секретар	Смокотіна Ю.О.,	

розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за апеляційними скаргами Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Козлова Олександра Юрійовича на рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року, ухвалене у м. Запоріжжі (повний текст рішення складено 05 грудня 2025 року) у справі за позовом ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури,-

В С Т А Н О В И В:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, яким просив стягнути з Державного бюджету України на свою користь шкоду у розмірі 983600,00 грн., завдану йому незаконними діями та рішеннями органів досудового розслідування та прокуратури щодо притягнення його до кримінальної відповідальності, в тому числі 929600,00 грн. моральної шкоди за період перебування під слідством і судом, 16000,00 грн. моральної шкоди за період перебування під домашнім арештом та 38000,00 грн. матеріальної шкоди у виді витрат на оплату професійної правничої допомоги адвоката Козлова О.Ю. у відповідному кримінальному провадженні. В обґрунтування своїх вимог ОСОБА_1 послався на таке. 30.01.2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.12.2019 за № 12019080020002156. 07.02.2020 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя ОСОБА_1 обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 07.04.2020 року. 03 березня 2020 року Запорізькою місцевою прокуратурою № 1 було направлено до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме про те, що він обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого. 14 серпня 2024 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/824/20 ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдано. 02 грудня 2024 року ухвалою Запорізького апеляційного суду вищезазначений вирок суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення. До касаційної інстанції вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду прокуратурою оскаржено не було. Таким чином, позивач посилався на те, що з 30.01.2020 року по 02.12.2024 року він був незаконно притягнутий до кримінальної відповідальності шляхом незаконного повідомлення про підозру та пред`явлення обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, за матеріалами кримінального провадження № 12019080020002156 від 19.12.2019 року, що склало 58 повних місяців та 3 дні. Внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності позивачу заподіяно моральну шкоду. Визначаючи розмір спричиненої моральної шкоди необхідно врахувати тривалість кримінального переслідування ОСОБА_1 , застосування до нього заходів забезпечення кримінального провадження (запобіжного заходу), тяжкість кримінального правопорушення, особу ОСОБА_1 , слід враховувати обсяг заподіяної шкоди, глибину та тривалість моральних страждань, внаслідок безпідставного обвинувачення і перебування позивача протягом тривалого часу під слідством та судом, та конкретних обставин справи. Відносно ОСОБА_1 обирався на 2 місяці найсуворіший, після тримання під вартою запобіжний захід, а саме домашній арешт строком на 2 місяці, в цей час відносно нього працівниками поліції проводились перевірки за місцем його проживання, що призвело до додаткових обмежень у житті та існуванні ОСОБА_1 і також спричинило йому додаткові моральні страждання. З урахуванням цих обставин, а також з огляду на незаконне інкримінування позивачу вчинення тяжкого злочину, позивач вважав, що розмір моральної шкоди має бути подвійним у порівнянні з розміром, мінімально гарантованим законом. Крім того, позивач вважав, що моральна шкода за час перебування під домашнім арештом підлягає стягненню окремо і незалежно від моральної шкоди, завданої незаконним притягненням до кримінальної відповідальності. Відтак, з урахуванням того, що мінімально гарантований розмір моральної шкоди обчислюється з мінімальної заробітної плати, встановленої на 01 січня поточного року, позивач вважав, що має право на відшкодування моральної шкоди в розмірі 929600,00 грн. за період перебування під слідством і судом (8000,00 грн. / 58 місяців + (8000,00 грн. / 30 * 3)) * 2), та в розмірі 16000,00 грн. за період перебування під домашнім арештом. Крім того, позивач посилався на те, що під час судового розгляду кримінального провадження № 12019080020002156 від 19.12.2019 року в судах першої та апеляційної інстанцій його захисник, адвокат Козлов О.Ю., брав участь у дев`ятнадцяти судових засіданнях. З урахуванням узгодженої між ними плати на надання юридичної допомоги з розрахунку 2000,00 грн. за одне судове засідання, загальний розмір понесених позивачем витрат становить 38000,00 грн., які підлягають стягненню на користь позивача в порядку відшкодування матеріальної шкоди на підставі пункту 4 статті 3 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду».

Рішенням Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року, позов ОСОБА_1 до Державної казначейської служби України, Запорізької обласної прокуратури та Головного управління Національної поліції в Запорізькій області про відшкодування шкоди, завданої незаконними діями органів досудового розслідування та прокуратури, - задоволено частково.
Стягнуто з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП - НОМЕР_1 ) грошову суму в розмірі 464800,00 грн. (чотириста шістдесят чотири тисячі вісімсот гривень 00 коп.) в рахунок компенсації моральної шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування і прокуратури, та 38000,00 грн. (тридцять вісім тисяч гривень 00 коп.) в рахунок компенсації матеріальної шкоди, завданої незаконними діями і рішеннями органів досудового розслідування і прокуратури.
В задоволенні решти позовних вимог – відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Запорізька обласна прокуратура подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просила рішення суду першої інстанції змінити, зменшивши розмір стягнутої моральної шкоди до 464533,33 грн.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що позивач перебував під кримінальним переслідуванням з 30.01.2020 по 02.12.2024 – 58 місяців і 2 дні. 

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, Головне управління Національної поліції в Запорізькій області подало апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просило рішення суду першої інстанції скасувати і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні вимог позову у повному обсязі.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що представником позивача не доведено, що протиправними діями ГУНП України в Запорізькій області його клієнту заподіяно будь-яку шкоду, жодних незаконних дій у відношенні позивача ГУНП не було вчинено. Факт завдання моральної шкоди не підтверджено жодними доказами. Розмір витрат на правничу допомогу є неспівмірним з об`ємом наданих послуг.

Не погоджуючись з вказаним рішенням суду, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Козлова Олександра Юрійовича подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм матеріального та процесуального права, просив рішення суду першої інстанції скасувати в частині відмови у задоволенні вимог позову та ухвалити в цій частині нове рішення про задоволення таких вимог.

Узагальненими доводами апеляційної скарги є те, що розмір моральної шкоди, який підлягає відшкодуванню повинен розраховуватися з урахуванням тяжкості кримінального правопорушення, застосування запобіжного заходу, тривалості кримінально-процесуального примусу, вказані обставини судом першої інстанції проігноровано, внаслідок чого відшкодовано моральну шкоду в мінімальному розмірі, що не відповідає обставинам справи, що розглядається.

Відповідно до відзиву на апеляційну скаргу Запорізька обласна прокуратура зазначає, що під час розгляду справи судом першої інстанції надано належну правову оцінку правовідносинам, що склалися між сторонами у справі, з`ясовано їх правову природу та як наслідок винесено обґрунтоване та законне рішення, а доводи апеляційної скарги з приводу необхідності задоволення вимог позову у повному обсязі є безпідставними та необґрунтованими. В зв`язку з наведеним, просить апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.

Заслухавши у засіданні апеляційного суду суддю - доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції та обставини справи в межах доводів апеляційних скарг і вимог, заявлених в суді першої інстанції, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягають задоволенню з огляду на такі обставини.

Згідно зі ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.

Відповідно до п.1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 

Судом першої інстанції встановлено, що 30.01.2020 року ОСОБА_1 було повідомлено про підозру у вчинені кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, в межах кримінального провадження, внесеного до ЄРДР 19.12.2019 за № 12019080020002156.

07.02.2020 року ухвалою слідчого судді Жовтневого районного суду м. Запоріжжя Зуєнку О.А. обрано запобіжний захід у вигляді домашнього арешту строком на 2 місяці до 07.04.2020 року.

25.02.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Козловим О.Ю. було укладено Угоду (договір) про надання правової допомоги адвоката № 02/05/20, за умовами якого адвокату Козлову О.Ю. доручено здійснювати захист ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, а відносини щодо оплати послуг адвоката сторони домовились визначити у відповідні додатковій угоді.

16.03.2020 між ОСОБА_1 та адвокат Козловим О.Ю. було укладено Додаткову угоду (договір) № 02/05/20-1 до Угоди (договір) про надання правової допомоги адвоката № 02/05/20, якою узгодили, гонорар адвоката становить 2000,00 гр. за надання правової допомоги в одному судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 19.12.2019 за № 12019080020002156 (п. п. 1.1, 2.1). Виконання робіт (надання правової допомоги адвоката) підтверджують актом виконаних робіт, підписаним сторонами, розрахунки між сторонами підтверджуються прибутковим касовим ордером та квитанцією до нього (п. 2.3).

03 березня 2020 року Запорізькою місцевою прокуратурою № 1 було направлено до суду обвинувальний акт про обвинувачення ОСОБА_1 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, а саме про те, що він обвинувачується у відкритому викраденні чужого майна (грабіж), поєднаного насильством, яке не є небезпечним для життя чи здоров`я потерпілого.

14 серпня 2024 року вироком Жовтневого районного суду м. Запоріжжя у справі №331/824/20 ОСОБА_1 було визнано невинуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України, та виправдано.

02 грудня 2024 року ухвалою Запорізького апеляційного суду вищезазначений вирок суду першої інстанції було залишено без змін, а апеляційну скаргу прокурора без задоволення.

Під час судового провадження адвокат Козлов О.Ю. з метою надання правової допомоги ОСОБА_1 був присутній в дев`ятнадцяти судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/824/20 від 23.04.2020, 19.05.2020, 07.08.2020, 10.11.2020, 11.12.2020, 19.01.2021, 18.03.2021, 27.04.2021, 15.08.2021, 29.07.2021, 02.09.2021, 16.11.2021, 18.01.2022, 08.05.2023, 02.08.2023, 29.08.2023, 08.07.2024, 08.08.2024, та журналом судового засідання в Запорізькому апеляційному суді від 02.12.2024.

02.12.2024 ОСОБА_1 та адвокат Козлов О.Ю. підписали Акт виконаних робіт № 1, яким підтвердили факт надання адвокатом правової допомоги у 19-ти судових засіданнях, гонорар у розмірі 2000,00 грн. за одне засідання та загальний розмір винагороди адвоката в сумі 38000,00 грн.

02.12.2024 ОСОБА_1 сплатив на користь адвоката Козлова О.Ю. плату за надану правову допомогу на підставі Акту виконаних робіт № 1 в розмірі 38000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 01/12/24 від 02.12.2024.

До касаційної інстанції вирок місцевого суду та ухвалу апеляційного суду оскаржено не було.

Задовольняючи вимоги позову частково, суд першої інстанції виходив з того, що у позивача виникло право на відшкодування моральної шкоди на підставі п. 1 ч.1 ст. 2 Закону України «Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду», оскільки щодо нього постановлено виправдувальний вирок. Період перебування позивача у статусі підозрюваного та обвинуваченого становить 58 повних місяців 3 дні. При цьому суд відхилив доводи Запорізької обласної прокуратури про те, що такий період становить 58 місяців і 2 дні, оскільки це означало б обчислення такого строку з дня, наступного за днем вручення позивачу повідомлення про підозру. Однак цей день також підлягає включенню до вказаного періоду, і тому в цій частині суд взяв за основу позицію позивача. Разом з цим суд вважав незаконними і необґрунтованими позовні вимоги в частині стягнення подвійного мінімально гарантованого розміру моральної шкоди, оскільки закон не передбачає обчислення розміру компенсації моральної шкоди залежно від ступеня тяжкості злочину, інкримінованого особі. При цьому сторона позивача не надала доказів, які свідчили про те, що позивач має право на відшкодування моральної шкоди у розмірі, більшому за мінімально гарантований (зокрема, доказів того, що позивач зазнав душевних страждань такої глибини, яка явно в виходила за межі, гарантовані законом). Так само суд вважав такими, що не підлягають задоволенню, вимоги щодо окремого відшкодування моральної шкоди за період перебування під домашнім арештом, оскільки в даному випадку період перебування позивача під домашнім арештом охоплювався загальним періодом перебування під слідством, який має бути врахований при визначенні розміру відшкодування. Отже, позов ОСОБА_1 про відшкодування моральної шкоди підлягає задоволенню частково, оскільки гарантований державою розмір компенсації моральної шкоди становить 464800,00 грн. (58 місяців і 3 дні помножити на 8000,00 грн.). Докази, надані на підтвердження витрат на оплату юридичної допомоги, наданої позивачу адвокатом Козловим О.Ю., є належними і допустимими, підстав не брати їх до уваги суд не вбачав. При цьому розмір таких витрат є співмірним тривалості судового розгляду справи за обвинуваченням ОСОБА_2 , не виходить за межі розумності і добросовісності. Таким чином, позовні вимоги про відшкодування матеріальної шкоди суд вважав такими, що підлягають задоволенню повністю.

З вказаними висновками суду першої інстанції, колегія суддів апеляційного суду погоджується, виходячи з наступного.

Відповідно до частини п`ятої статті 9, частини шостої статті 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, частини п`ятої статті 5 Конвенції кожен, хто став жертвою арешту, затримання, засудження, має право на відшкодування шкоди. Право на відшкодування матеріальної та моральної шкоди за рахунок держави закріплено в статтях 56, 62 Конституції України, Законі України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" та статтях 1167, 1176 ЦК України.

Статтею 56 Конституції України кожному гарантовано право на відшкодування за рахунок держави чи органів місцевого самоврядування матеріальної та моральної шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових і службових осіб при здійсненні ними своїх повноважень.

Частинами першою та другою статті 23 ЦК України передбачено, що особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.

Положеннями частини третьої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.

Гроші виступають еквівалентом моральної шкоди. Грошові кошти, як загальний еквівалент всіх цінностей, в економічному розумінні "трансформують" шкоду в загальнодоступне вираження, а розмір відшкодування "обчислює" шкоду. Розмір визначеної компенсації повинен, хоча б наближено, бути мірою моральної шкоди та відновленого стану потерпілого. При визначенні компенсації моральної шкоди складність полягає у неможливості її обчислення за допомогою будь-якої грошової шкали чи прирівняння до іншого майнового еквіваленту. Тому грошова сума компенсації моральної шкоди є лише ймовірною, і при її визначенні враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставин, які мають істотне значення, вимоги розумності і справедливості (див. постанову Верховного Суду від 25 травня 2022 року у справі № 487/6970/20 (провадження № 61-1132св22).

Абзац другий частини третьої статті 23 ЦК України, у якому вжитий термін "інші обставини, які мають істотне значення" саме тому і не визначає повний перелік цих обставин, що вони можуть різнитися залежно від ситуації кожного потерпілого, особливості якої він доводить суду. Обсяг немайнових втрат потерпілого є відкритим, і в кожному конкретному випадку може бути доповнений обставиною, яка впливає на формування розміру грошового відшкодування цих втрат. Розмір відшкодування моральної шкоди перебуває у взаємозв`язку з фізичним болем, моральними стражданнями, іншими немайновими втратами, яких зазнала потерпіла особа, а не із виключністю переліку та кількістю обставин, які суд має врахувати (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 29 червня 2022 року в справі № 477/874/19 (провадження № 14-24цс21).

Відповідно до частин першої, другої та сьомої статті 1176 ЦК України шкода, завдана фізичній особі внаслідок її незаконного засудження, незаконного притягнення до кримінальної відповідальності, незаконного застосування запобіжного заходу, незаконного затримання, незаконного накладення адміністративного стягнення у вигляді арешту чи виправних робіт, відшкодовується державою у повному обсязі незалежно від вини посадових і службових осіб органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду. Право на відшкодування шкоди, завданої фізичній особі незаконними діями органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури або суду, виникає у випадках, передбачених законом. Порядок відшкодування шкоди, завданої незаконними рішеннями, діями чи бездіяльністю органу, що здійснює оперативно-розшукову діяльність, органу досудового розслідування, прокуратури або суду, встановлюється законом.

Право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку, передбачених цим Законом, виникає, у тому числі, у випадках постановлення виправдувального вироку суду (пункт 1 частини першої статті 2 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду").

Згідно зі статтею 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у наведених в статті 1 Закону випадках громадянинові відшкодовуються: 1) заробіток та інші грошові доходи, які він втратив внаслідок незаконних дій; 2) майно (в тому числі гроші, грошові вклади і відсотки по них, цінні папери та відсотки по них, частка у статутному фонді господарського товариства, учасником якого був громадянин, та прибуток, який він не отримав відповідно до цієї частки, інші цінності), конфісковане або звернене в доход держави судом, вилучене органами досудового розслідування, органами, які здійснюють оперативно-розшукову діяльність, а також майно, на яке накладено арешт; 3) штрафи, стягнуті на виконання вироку суду, судові витрати та інші витрати, сплачені громадянином; 4) суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги; 5) моральна шкода.

За змістом статті 4 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" відшкодування шкоди у випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4 і 5 статті 3 цього Закону, провадиться за рахунок коштів державного бюджету.

У частинах четвертій та п`ятій статті 4 указаного Закону визначено, що відшкодування моральної шкоди провадиться у разі, коли незаконні дії органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, досудове розслідування, прокуратури і суду завдали моральної втрати громадянинові, призвели до порушення його нормальних життєвих зв`язків, вимагають від нього додаткових зусиль для організації свого життя. Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливостей реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру.

Згідно з частинами другою, третьою статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" розмір моральної шкоди визначається з урахуванням обставин справи в межах, встановлених цивільним законодавством. Відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом.

Моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення відносин з оточуючими людьми, інших негативних наслідків морального характеру. Визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі (див. постанову Верховного Суду від 10 листопада 2021 року у справі № 346/5428/17 (провадження № 61-8102св21)).

Разом із цим, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Законодавством України встановлений лише мінімальний розмір для визначення моральної шкоди, а не граничний. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб і не повинен призводити до її безпідставного збагачення.

Отже, визначений законом розмір є мінімальним, що гарантований державою, а суд, враховуючи обставини конкретної справи, може застосувати й більший розмір відшкодування, а обмеження максимального розміру моральної шкоди Законом України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" не передбачено.

Тобто, вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди та визначаючи її розмір, суди, керуючись засадами справедливості, добросовісності та розумності, мають виходити із встановлених фактичних обставин кожної окремо взятої справи (див. постанову Верховного Суду від 22 грудня 2021 року у справі № 202/1722/19-ц (провадження № 61-8370св21).

Вказане узгоджується із висновком, викладеним у постанові Великої Палати Верховного Суду від 20 вересня 2018 року у справі № 686/23731/15-ц (провадження № 14-298цс18), яка зазначила що у випадках, коли межі відшкодування моральної шкоди визначаються у кратному співвідношенні з мінімальним розміром заробітної плати чи неоподатковуваним мінімумом доходів громадян, суд при вирішенні цього питання має виходити з такого розміру мінімальної заробітної плати чи неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, що діють на час розгляду справи. Законодавець визначив мінімальний розмір моральної шкоди, виходячи з установленого законодавством розміру заробітної плати на момент розгляду справи судом, за кожен місяць перебування під слідством та судом. Тобто цей розмір у будь-якому випадку не може бути зменшено, оскільки він є гарантованим мінімумом. Але визначення розміру відшкодування залежить від таких чинників, як характер і обсяг страждань (фізичного болю, душевних і психічних страждань тощо), яких зазнав позивач, можливості відновлення немайнових втрат, їх тривалість, тяжкість вимушених змін у його життєвих і суспільних стосунках, ступінь зниження престижу, репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану, і сама можливість такого відновлення у необхідному чи повному обсязі. Тобто суд повинен з`ясувати усі доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин спричинення, так і розміру моральної шкоди, дослідити надані докази, оцінити їх та визначити конкретний розмір моральної шкоди, зважаючи на засади верховенства права, вимоги розумності, виваженості і справедливості.

Аналогічні правові висновки викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17 (провадження № 14-4цс19) та постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 754/8730/19 (провадження № 61-9673св20), від 23 вересня 2021 року у справі № 295/13971/20 (провадження № 61-10849св21), від 29 вересня 2021 року у справі № 607/16567/20 (провадження № 61-9023св21), від 04 жовтня 2023 року у справі № 757/5351/21-ц (провадження № 61-5502св22), від 18 жовтня 2023 року у справі № 705/4489/20 (провадження № 61-2214св23) й багатьох інших.

Судова практика є сталою, відмінність залежить лише від доказування й фактичних обставин конкретної справи.

При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).

У справі, яка переглядається встановлено, що ОСОБА_1 незаконно перебував під слідством і судом 58 місяців та 3 дні. Тому розмір відшкодування моральної шкоди не може бути меншим, ніж 465800,00 грн.

Отже, розглядаючи даний спір, судом першої інстанції зроблено вірний висновок про наявність у позивача права на відшкодування моральної шкоди внаслідок незаконного притягнення до кримінальної відповідальності відповідно до вимог Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

Суд першої інстанції, установивши, що позивач незаконно перебував під слідством і судом, унаслідок чого йому було завдано моральної шкоди незаконним притягненням до кримінальної відповідальності, врахувавши доводи позивача щодо обґрунтування ним як обставин завдання, так і розміру моральної шкоди, дослідивши надані докази, керуючись принципами розумності, виваженості, справедливості та пропорційності, дійшов обґрунтованого висновку про відшкодування моральної шкоди у розмірі 465800,00 грн.

Колегія суддів апеляційного суду погоджується з такими висновками суду першої інстанції та зауважує, що законодавством не встановлено чіткого розміру відшкодування моральної шкоди у цій категорії справ, а зазначено тільки мінімальний розмір. Збільшення такого розміру має бути належним чином обґрунтовано (див. постанову Великої Палати Верховного Суду від 22 квітня 2019 року у справі № 236/893/17, провадження № 14-4цс19).

Водночас, у справі, яка переглядається, судом першої інстанції не встановлено обґрунтованих підстав для збільшення такого розміру, з урахуванням усіх обставин справи та доказової бази.

Доводи апеляційної скарги ОСОБА_1 у відповідній частині спростовуються вищевказаними встановленими обставинами справи та оціненими судом доказами у їх сукупності та взаємозв`язку, а тому відхиляються.

Доводи апеляційної скарги Запорізької обласної прокуратури з приводу невірного застосування періоду перебування позивача під слідством та судом і як висновок невірного розрахунку розміру моральної шкоди, відхиляються з огляду на те, що згідно частини третьої статті 13 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду", відшкодування моральної шкоди за час перебування під слідством чи судом провадиться виходячи з розміру не менше одного мінімального розміру заробітної плати за кожен місяць перебування під слідством чи судом. 30.01.2020 року є днем вручення позивачу повідомлення про підозру і цей день входить до вказаного періоду за який розраховується розмір моральної шкоди. Інше тлумачення вказаної норми закону вказувало б на порушення гарантованих прав позивача.

Таким чином, рішення суду першої інстанції, в частині визначення розміру моральної шкоди є законним та обґрунтованим, а тому відсутні підстави для його скасування чи зміни в зазначеній частині.

Що стосується відшкодування витрат на правничу допомогу понесених під час кримінального провадження, слід зазначити наступне.

За змістом статті 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду" у передбачених цим законом випадках громадянинові відшкодовуються (повертаються), зокрема, суми, сплачені громадянином у зв`язку з поданням йому юридичної допомоги.

Встановивши факт понесення витрат у зв`язку із наданням юридичної допомоги, суд стягує витрати саме за час перебування під слідством і судом.

25.02.2020 між ОСОБА_1 та адвокатом Козловим О.Ю. було укладено Угоду (договір) про надання правової допомоги адвоката № 02/05/20, за умовами якого адвокату Козлову О.Ю. доручено здійснювати захист ОСОБА_1 у кримінальному провадженні, а відносини щодо оплати послуг адвоката сторони домовились визначити у відповідні додатковій угоді.

16.03.2020 між ОСОБА_1 та адвокат Козловим О.Ю. було укладено Додаткову угоду (договір) № 02/05/20-1 до Угоди (договір) про надання правової допомоги адвоката № 02/05/20, якою узгодили, гонорар адвоката становить 2000,00 гр. за надання правової допомоги в одному судовому засіданні у кримінальному провадженні, внесеному до ЄРДР 19.12.2019 за № 12019080020002156 (п. п. 1.1, 2.1). Виконання робіт (надання правової допомоги адвоката) підтверджують актом виконаних робіт, підписаним сторонами, розрахунки між сторонами підтверджуються прибутковим касовим ордером та квитанцією до нього (п. 2.3).

Під час судового провадження адвокат Козлов О.Ю. з метою надання правової допомоги ОСОБА_1 був присутній в дев`ятнадцяти судових засіданнях, що підтверджується журналами судових засідань Жовтневого районного суду міста Запоріжжя у справі № 331/824/20 від 23.04.2020, 19.05.2020, 07.08.2020, 10.11.2020, 11.12.2020, 19.01.2021, 18.03.2021, 27.04.2021, 15.08.2021, 29.07.2021, 02.09.2021, 16.11.2021, 18.01.2022, 08.05.2023, 02.08.2023, 29.08.2023, 08.07.2024, 08.08.2024, та журналом судового засідання в Запорізькому апеляційному суді від 02.12.2024.

02.12.2024 ОСОБА_1 та адвокат Козлов О.Ю. підписали Акт виконаних робіт № 1, яким підтвердили факт надання адвокатом правової допомоги у 19-ти судових засіданнях, гонорар у розмірі 2000,00 грн. за одне засідання та загальний розмір винагороди адвоката в сумі 38000,00 грн.

02.12.2024 ОСОБА_1 сплатив на користь адвоката Козлова О.Ю. плату за надану правову допомогу на підставі Акту виконаних робіт № 1 в розмірі 38000,00 грн., що підтверджується квитанцією до прибуткового касового ордеру № 01/12/24 від 02.12.2024.

Таким чином, позивачем доведено факт надання йому правничої допомоги за час перебування під слідством і судом, факт понесення витрат у зв`язку із наданням такої допомоги та факт сплати відповідних сум, що є підставою для стягнення заявлених у позові витрат на підставі п.4 ст. 3 Закону України "Про порядок відшкодування шкоди, завданої громадянинові незаконними діями органів, що здійснюють оперативно-розшукову діяльність, органів досудового розслідування, прокуратури і суду".

За таких обставин, рішення суду першої інстанції підлягає зміні в частині правового обґрунтування задоволення вимог позову щодо стягнення витрат на правничу допомогу. 

Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції, правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідивши наявні у справі докази і надавши їм належну оцінку та дійшов правильного висновку про те, що позовні вимоги підлягають задоволенню частково.

Частиною четвертою статті 10 ЦПК України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.

Відповідно до статей 1 та 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують як джерело права при розгляді справ положення Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї, а також практику Європейського суду з прав людини та Європейської комісії з прав людини.

Закон України "Про судоустрій і статус суддів" встановлює, що правосуддя в Україні здійснюється на засадах верховенства права відповідно до європейських стандартів та спрямоване на забезпечення права кожного на справедливий суд.

Суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення.

Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (заява № 65518/01; від 6 вересня 2005 року; пункт 89), "Проніна проти України" (заява № 63566/00; 18 липня 2006 року; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (заява № 4909/04; від 10 лютого 2010 року; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) серія A. 303-A; 09 грудня 1994 року, пункт 29).

Доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення та не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального чи процесуального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення справи.

З урахування наведеного колегія суддів вважає, що рішення суду постановлено з додержанням вимог закону і підстав для його скасування не вбачається.

Керуючись ст.ст. 367, 374, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,-

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Запорізької обласної прокуратури, Головного управління Національної поліції в Запорізькій області, ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Козлова Олександра Юрійовича, залишити без задоволення.

Рішення Вознесенівського районного суду м. Запоріжжя від 26 листопада 2025 року у цій справі залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена 08 травня 2026 року.

Головуючий, суддя-доповідач С.В. Кухар

судді: І.В. Кочеткова

О.З. Поляков