КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД 	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15 травня 2026 року м. Кропивницький Справа № 340/5463/25

Кіровоградський окружний адміністративний суд у складі судді Притули К.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Міністерства оборони України про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернулась до Кіровоградського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати пункт 67 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.08.2024 року № 93/975 про призначення матері та дружині загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сержанта ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 03.04.2023, одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (2023) в сумі 2 013 000 грн. у рівних частках кожній;
- зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_2 внаслідок поранення та причини смерті, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 15 000 000 грн., та здійснити виплату такої одноразової грошової допомоги з урахуванням проведених раніше виплат.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що її чоловік ОСОБА_2 загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, а тому вона має право на отримання одноразової грошової допомоги у розмірі 15 000 000 грн відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168. На думку позивача, Міністерство оборони України безпідставно призначило допомогу за постановою №975 у меншому розмірі та надалі відмовило у призначенні допомоги за постановою №168. 
Ухвалою суду від 12.08.2025 відкрито провадження у справі.
Представником Міністерства оборони України подано відзив на позовну заяву. Обґрунтовуючи заперечення, відповідач зазначає, що за заявою позивача та матері загиблого одноразова грошова допомога вже була призначена та виплачена відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975. Оскільки заявниці реалізували право на отримання одноразової грошової допомоги за однією з підстав, Міністерство оборони України вважає правомірною відмову у призначенні допомоги відповідно до постанови №168. 
Дослідивши матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 є дружиною ОСОБА_2 (а.с.16).
ОСОБА_2 проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 .
27.03.2023 ОСОБА_2 загинув внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини (а.с.19-21).
Протоколом засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 08.01.2024 №73 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби (а.с.22).
У зв`язку із загибеллю чоловіка позивач звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги.
Пунктом 67 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум, від 16.08.2024 №93/975 матері та дружині загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 сержанта ОСОБА_2 призначено одноразову грошову допомогу відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня 2023 року, у сумі 2 013 000 грн у рівних частках кожній (а.с.15)
04.09.2024 на особистий рахунок позивача надійшли кошти у сумі 1 006 500 грн (а.с.23).
20.12.2024 позивач повторно звернулась до ІНФОРМАЦІЯ_3 із заявою про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 у розмірі 15 000 000 грн.
Листом ІНФОРМАЦІЯ_3 від 19.05.2025 позивача повідомлено, що відповідно до витягу з протоколу засідання Комісії Міністерства оборони України від 18.04.2025 №38/в їй відмовлено у призначенні одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168, оскільки одноразову грошову допомогу вже призначено та виплачено відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975. (а.с.15).
Не погоджуючись із рішенням Міністерства оборони України щодо призначення одноразової грошової допомоги за постановою №975 та відмовою у призначенні допомоги за постановою №168, позивач звернулась до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд виходить з такого.
Статтею 41 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25.03.1992 р. №2232-ХІІ встановлено, що виплата одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори, та резервістів під час виконання ними обов`язків служби у військовому резерві здійснюється в порядку і на умовах, встановлених Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
З огляду на п.1 ст.16 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» від 20.12.1991 р. №2011-ХІІ (далі за текстом – Закон №2011, у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця), одноразова грошова допомога у разі загибелі (смерті), інвалідності або часткової втрати працездатності без встановлення інвалідності військовослужбовців, військовозобов`язаних та резервістів, які призвані на навчальні (або перевірочні) та спеціальні збори чи для проходження служби у військовому резерві (далі – одноразова грошова допомога), - гарантована державою виплата, що здійснюється особам, які згідно з цим Законом мають право на її отримання.
Згідно з пп.1 п.2 ст.16 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у разі: загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби або внаслідок захворювання, пов`язаного з виконанням ним обов`язків військової служби, або смерті особи, звільненої з військової служби, протягом року після звільнення її з військової служби, якщо смерть настала внаслідок поранення, контузії, каліцтва, захворювання, пов`язаних з виконанням обов`язків військової служби.
Пунктом 6 статті 163 Закону №2011 передбачено, що одноразова грошова допомога призначається і виплачується Міністерством оборони України, іншими центральними органами виконавчої влади, що здійснюють керівництво військовими формуваннями та правоохоронними органами, а також органами державної влади, військовими формуваннями та правоохоронними органами, в яких передбачено проходження військової служби військовослужбовцями, навчальних (або перевірочних) та спеціальних зборів – військовозобов`язаними, проходження служби у військовому резерві – резервістами.
Перелік осіб, які мають право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги визначено у статті 161 Закону №2011.
Відповідно до підпункту «а» пункту1 статті 162 Закону №2011 одноразова грошова допомога призначається і виплачується у розмірі: 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпункті 1 пункту 2 статті 16 цього Закону; 500-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, - у разі загибелі (смерті) військовослужбовця, військовозобов`язаного або резервіста у випадках, зазначених у підпунктах 2-3 пункту 2 статті 16 цього Закону.
Вказана одноразова грошова допомога за своєю правовою природою є гарантованою державою соціальною допомогою, яка виплачується, зокрема, членам сім`ї військовослужбовця у разі, якщо смерть настала під час виконання військовослужбовцем обов`язків військової служби.
Пунктом 3 статті 162 Закону №2011 визначено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України.
Разом з тим, Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» від 21.03.2024 р. №3621-ІХ пункт 3 статті 162 викладено в такій редакції: « 3. Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану визначається Кабінетом Міністрів України з урахуванням такого: розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15000000 гривень; розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується в інших випадках, не може становити менше розміру одноразової грошової допомоги, передбаченої підпунктом "а" пункту 1 цієї статті».
Таким чином, на час прийняття оскаржуваного рішення Законом №2011 делеговано Кабінету Міністрів право визначати розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період дії воєнного стану, однак при цьому законодавцем обумовлено омження за якими розмір одноразової грошової допомоги, що виплачується у разі загибелі (смерті) військовослужбовця під час виконання ним обов`язків військової служби, не може становити менше 15000000 гривень.
Суд враховує, що Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 28.02.2022 р. №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєгнного стану» (далі за текстом – Постанова №168).
Пунктом 2 Постанови №168, у редакції, чинній на час смерті військовослужбовця, установлювалося, що сім`ям загиблих осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 000 000 гривень, яка розподіляється рівними частками на всіх отримувачів, передбачених у статті 161 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», крім громадян Російської Федерації або Республіки Білорусь та осіб, які постійно проживають на територіях цих країн, осіб, які засуджені за державну зраду, колабораційну діяльність, пособництво державі-агресору.
Пунктом 2 Постанови №168, у редакції, чинній на час винесення оскаржуваного рішення, особам, які мають право на виплату одноразової грошової допомоги у разі загибелі осіб, зазначених у пунктах 1-12 цієї постанови, а також їх смерті внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), отриманого у період воєнного стану під час захисту Батьківщини, участі у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, не пізніше ніж через один рік після поранення (контузії, травми, каліцтва), виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 15 млн. гривень.
Розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень.
Отже, пунктом 2 Постанови №168 також обумовлено, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 млн. гривень. При цьому, зазначена норма, як і норма пункту 3 статті 162 Закону №2011 не пов`язує смерть військовослужбовця, яка настала у період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби з наслідками поранення (контузії, травми, каліцтва).
Суд враховує, що відповідач як суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний застосовувати те законодавче регулювання, яке було чинним на момент прийняття рішення таким суб`єктом.
Так, судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду Верховного Суду, аналізуючи питання дії нормативно-правових актів у часі, у постанові від 31.03.2021 у справі №803/1541/16 вказала, що у разі якщо під час розгляду заяви особи суб`єктом владних повноважень до прийняття остаточного рішення було змінено нормативно-правове регулювання, суб`єкт владних повноважень не має законних можливостей для прийняття рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками.
Такий підхід у вирішенні питання щодо застосування принципу дії законів у часі неодноразово застосовувався Верховним Судом, зокрема, у постановах від 01.12.2022 р. у справі №640/7578/20, від 07.11.2023 р. у справі №520/9778/19, від 10.01.2024 р. у справі №380/13615/21.
У постановах від 23.07.2024 р. у справі №280/3308/23, від 02.10.2024 р. у справі №340/2273/23 Верховний Суд дійшов висновку, що правовідносини щодо призначення ОГД починаються саме з дати звернення особи з відповідною заявою про призначення їй ОГД і тривають до моменту прийняття рішення про призначення ОГД уповноваженим органом, а саме Комісією. Лише у разі якщо на момент прийняття суб`єктом владних повноважень у межах визначених законодавством строків рішення про призначення ОГД у законодавстві запроваджено нове правове регулювання цих правовідносин, відмінне від того, яке існувало на момент звернення особи із відповідною заявою, вказаний суб`єкт не має законних можливостей діяти або приймати рішення з урахуванням попереднього нормативно-правового регулювання, яке вже є нечинним, а його рішення та дії в цих випадках не можуть вважатися протиправними за формальними ознаками. З огляду на це, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний застосовувати виключно те правове регулювання, яке чинне на момент прийняття ним рішення, за винятком випадків, коли він діє за межами визначених законодавством строків (у такому випадку застосовується законодавство у редакції станом на останній день можливого прийняття рішення), або нове законодавче регулювання передбачає особливості порядку застосування в часі нових норм права. Тобто, при прийнятті рішення Комісія повинна застосовувати ті нормативно-правові акти, які були чинні на момент прийняття відповідного рішення.
Таким чином, під час прийняття пункту 67 рішення Комісії Міністерства оборони України від 16.08.2024 №93/975 та під час подальшої відмови у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №168 відповідач був зобов`язаний застосовувати правове регулювання, чинне на момент прийняття відповідних рішень.
На час прийняття оскаржуваного рішення законодавство вже передбачало, що розмір одноразової грошової допомоги у разі загибелі / смерті військовослужбовця в період дії воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби не може становити менше 15 000 000 грн. Аналогічне положення містить пункт 2 Постанови №168.
Судом встановлено, що смерть сержанта ОСОБА_2 настала ІНФОРМАЦІЯ_1 , тобто в період дії воєнного стану. Військовослужбовець проходив військову службу за призовом під час мобілізації у військовій частині НОМЕР_2 . Матеріали справи містять документи, якими підтверджено, що смерть настала внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, а протоколом засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 08.01.2024 №73 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби.
Отже, встановлені у справі обставини свідчать про наявність передбачених законом умов для застосування до спірних правовідносин положень пункту 2 Постанови №168 щодо мінімального розміру одноразової грошової допомоги у сумі 15 000 000 грн.
Посилання відповідача на те, що позивачка та мати загиблого вже реалізували право на отримання одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №975, суд оцінює критично. Сам факт призначення та виплати одноразової грошової допомоги у меншому розмірі не може бути підставою для позбавлення особи права на отримання допомоги у розмірі, визначеному чинним законодавством, якщо на момент прийняття рішення суб`єкт владних повноважень був зобов`язаний застосувати інше правове регулювання.
При цьому положення частини сьомої статті 16-3 Закону №2011-XII та пункту 2 Постанови №168 щодо здійснення однієї з виплат за вибором особи спрямовані на недопущення подвійного отримання одноразової грошової допомоги за однією і тією ж подією, однак не виключають необхідності приведення розміру вже призначеної допомоги у відповідність до закону. У такому випадку раніше виплачені суми підлягають урахуванню під час остаточного визначення розміру належної до виплати одноразової грошової допомоги.
Відповідач, приймаючи рішення про призначення одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №975 у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, не врахував, що на момент прийняття такого рішення діяли положення Закону №2011-XII та Постанови №168, які передбачали мінімальний розмір одноразової грошової допомоги у сумі 15 000 000 грн у разі загибелі / смерті військовослужбовця в період воєнного стану під час виконання ним обов`язків військової служби.
Крім того, відмовляючи позивачці у призначенні допомоги за Постановою №168 з мотивів попереднього призначення допомоги за Постановою №975, відповідач фактично не надав правової оцінки встановленим документами обставинам смерті військовослужбовця, не з`ясував належний розмір одноразової грошової допомоги відповідно до чинного законодавства та не врахував правового значення висновку військово-лікарської комісії про причинний зв`язок смерті з виконанням обов`язків військової служби.
За таких обставин суд доходить висновку, що пункт 67 рішення Комісії Міністерства оборони України від 16.08.2024 №93/975 у частині призначення одноразової грошової допомоги у меншому розмірі є протиправним та підлягає скасуванню. Також протиправною є подальша відмова відповідача у призначенні позивачці одноразової грошової допомоги відповідно до Постанови №168.
Протоколом засідання 11 Регіональної військово-лікарської комісії від 08.01.2024 №73 встановлено причинний зв`язок смерті ОСОБА_2 з виконанням обов`язків військової служби (а.с.22).
У вказаному протоколі не зазначено про те, що причина смерті пов`язана із захистом Батьківщини.
Позивачка просить зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_2 внаслідок поранення та причини смерті, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби та захистом Батьківщини, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 15 000 000 грн., та здійснити виплату такої одноразової грошової допомоги з урахуванням проведених раніше виплат.
Отже, суд відмовляє в задоволені позовних вимог, щодо визначення причини смерті пов`язаної із захистом Батьківщини.
Відповідно до ч.2 ст. 9 КАС України суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Враховуючи, що матеріалами справи підтверджено статус позивачки як дружини загиблого військовослужбовця, факт смерті військовослужбовця у період дії воєнного стану, причинний зв`язок смерті з виконанням обов`язків військової служби, а також те, що відповідачем уже встановлено коло отримувачів одноразової грошової допомоги - дружину та матір загиблого, суд вважає належним способом захисту порушеного права зобов`язання Міністерства оборони України призначити одноразову грошову допомогу відповідно до Постанови №168 у загальному розмірі 15 000 000 грн, визначивши належну позивачці частку з урахуванням інших осіб, які мають право на таку допомогу, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Згідно з ч.ч.1, 3 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
При зверненні до суду з позовом позивач сплатив судовий збір у сумі 1211,20 грн (а.с.1), який підлягає стягненню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Керуючись ст.ст.132, 139, 242-246, 255, 293, 295-297 КАС України, суд, -м

ВИРІШИВ:
Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) до Міністерства оборони України (пр-т Повітряних сил України, 6, м. Київ, 03168, ЄДРПОУ 00034022) про визнання дій протиправними та зобов`язати вчинити певні дії – задовольнити частково. 
Визнати протиправним та скасувати пункт 67 рішення Комісії Міністерства оборони України з розгляду питань, пов`язаних із призначенням і виплатою одноразової грошової допомоги та компенсаційних сум від 16.08.2024 року № 93/975 про призначення матері та дружині загиблого ІНФОРМАЦІЯ_1 внаслідок поранення, пов`язаного з виконанням обов`язків військової служби, сержанта ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) на підставі свідоцтва про смерть НОМЕР_1 від 03.04.2023, одноразової грошової допомоги відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №975 від 25.12.2013 року у розмірі 750-кратного прожиткового мінімуму, встановленого законом для працездатних осіб на 1 січня календарного року, в якому настала загибель (2023) в сумі 2 013 000 грн. у рівних частках кожній.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу у зв`язку із загибеллю сержанта ОСОБА_2 відповідно до пункту 2 Постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 у загальному розмірі 15 000 000 грн, визначивши належну ОСОБА_1 частку з урахуванням інших осіб, які мають право на таку допомогу, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Зобов`язати Міністерство оборони України призначити ОСОБА_1 одноразову грошову допомогу, як члену сім`ї загиблого сержанта ОСОБА_2 внаслідок поранення та причини смерті, пов`язаних із виконанням обов`язків військової служби, відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року та Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей в розмірі 15 000 000 грн., визначивши належну ОСОБА_1 частку з урахуванням інших осіб, які мають право на таку допомогу, та з урахуванням раніше виплачених сум.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Третього апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
У разі оголошення судом лише вступної та резолютивної частини рішення, або розгляду справи в порядку письмового провадження, апеляційна скарга подається протягом тридцяти днів з дня складення повного тексту рішення.

Суддя Кіровоградського 
окружного адміністративного суду К.М. ПРИТУЛА