Справа № 758/5139/24 
Категорія 71 

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2026 року        місто Київ

Подільський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Гребенюка В.В., за участю секретаря судового засідання Мельниченко К.Б., позивача ОСОБА_1 , представника позивача ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду у місті Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав

У С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (надалі за текстом - позивач) звернувся до суду з позовом до ОСОБА_3 (надалі за текстом - відповідач ), третя особа: Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав.
Між позивачем та відповідачем було зареєстровано шлюб 18 грудня 2010 року Відділом реєстрації актів цивільного стану Солом?янського районного управління юстиції у м. Києві, актовий запис № 1862.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07.02.2024 шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано.
Від шлюбу позивач та відповідач мають трьох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Наказом Подільського районного суду м. Києва від 28.05.2019 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.02.2019, до досягнення найстаршою дитиною повноліття.
Місце проживання дітей в судовому порядку не визначалось.
Діти позивача та відповідача, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 проживають разом з позивачем за адресою: АДРЕСА_1 , Захар з червня 2018 року, ОСОБА_6 з червня 2019 року.
Відповідач проживає окремо.
Після того, як позивач та відповідач стали проживати окремо, відповідачка жодного разу не поцікавилася долею своїх дітей.
Діти проживають разом з позивачем та перебувають на повному його утриманні, відповідач участі у житті дитей не приймає.
ОСОБА_5 та ОСОБА_6 навчаються в середній загальноосвітній школі №156 Подільського району, вихованням та розвитком дітей займається безпосередньо позивач.
Відповідач, в свою чергу, жодної участі у вказаних заходах не бере.
Окремо слід відзначити, що відповідач проживає в безпосередній близькості з позивачем та дітьми ( в будинку АДРЕСА_2 ) і позивач жодним чином не заперечує та не перешкоджає відповідачу спілкуватись з дітьми.
В свою чергу, відповідач, свідомо ігноруючи свої обов`язки як матері дітей, не маючи жодних перешкод у вихованні дітей, взагалі не спілкується з ними, не піклується ні про фізичний ні про духовний їх розвиток, не цікавиться навчанням дітей.
Жодної участі в матеріальному утриманні дітей, забезпеченні дітям необхідного харчування, медичного догляду, лікування відповідач також не бере.
Фактично, відповідач, починаючи з червня 2019 року повністю самоусунулась від виконання батьківських обов`язків по відношенню до своїх дітей - ОСОБА_5 та ОСОБА_6 та, з власної ініціативи, втратила з ними зв`язок.
У весь цей час діти перебувають на повному утримані позивача. Позивач одноособово, самостійно займався і займається доглядом та вихованням, самостійно дбає про здоров?я, навчання, розвиток та добробут.
Ухвалою Подільського районного суду м. Києва від 27 лютого 2025 року підготовче провадження закрито, справу призначено до судового розгляду по суті.
19.11.2026 до суду від відповідача надійшов відзив.
02.01.2026 до суду від Служби у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації надійшов висновок щодо доцільності позбавлення відповідача батьківських прав.
Позивач та його представник в судовому засіданні позовні вимоги підтримали та просили задовольнити.
Відповідач в судове засідання не з`явилася, про дату, час та місце проведення судового засідання повідомлялася належним чином. Вчасно та у визначений законом спосіб не повідомляла суд про причини неявки та їх поважність.
Дослідивши матеріали справи, оцінивши зібрані у справі докази в їх сукупності, суд встановив такі фактичні обставини справи та відповідні їм правовідносини.
Рішенням Подільського районного суду м. Києва від 07 лютого 2024 року шлюб між позивачем та відповідачем було розірвано (а.с. 11), сторони від шлюбу мають трьох дітей, ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_1 (а.с. 10), ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_2 (а.с. 8), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , що підтверджується свідоцтвом про народження серія НОМЕР_3 (а.с. 9).
Наказом Подільського районного суду м. Києва від 28.05.2019 стягнуто з позивача на користь відповідача аліменти на утримання дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину, щомісячно, починаючи з 08.02.2019, до досягнення найстаршою дитиною повноліття (а.с. 54).
Відповідач ухиляється від виконання своїх обов`язків щодо виховання дітей, ніякої участі у житті дітей не приймає, вихованням не займається, не приймає участі у їх розвитку і матеріальному забезпеченні та утриманні. Неповнолітні діти проживають разом з позивачем та перебуває на його повному утриманні.
Крім того, як вбачається з Висновку Служби у справах дітей та сім`ї № 106-14000 від 31.12.2025 року, відповідач 26.12.2024 написала заяву на ім`я начальника Служби у справах дітей, що категорично проти позбавлення її батьківських прав стосовно малолітнього ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та малолітньої ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Оскільки, бажає спілкуватися зі своїми дітьми, виконувати свої батьківські обов`язки. Стверджувала, що позивач забороняє їй спілкуватися з дітьми. Зазначила, що любить своїх дітей і бажає вільно з ними спілкуватися. 
Спеціалісти Служби обстежили умови проживання ОСОБА_3 за адресою: АДРЕСА_2 (акт обстеження умов проживання від 18.09.2025). В квартирі зроблений косметичний ремонт, кімнати облаштовані меблями, наявна побутова техніка. Водночас, квартира заставлена картонними ящиками та пакетами з одягом, взуттям та іграшками з магазину, який орендувала та де працювала відповідач. Кімната для дітей умебльована, але заставлена речами з магазину. Під час обстеження ОСОБА_3 вдома не було, була присутня бабуся по материній лінії - ОСОБА_10 . Зі слів бабусі діти приходять до матері, але вона часто зловживає алкоголем.
Під час розгляду справи в суді, також, були допитані свідки: ОСОБА_11 та ОСОБА_12 . 
Останні пояснили, що позивач та відповідач були подружжям, проживали разом, після розірвання шлюбу стали проживати окремо, спочатку діти проживали з відповідачкою, в подальшому, стали проживати з позивачем. Після того як діти стали проживати з позивачем, свідки не бачили, щоб відповідачка приймала участь у вихованні дітей.
Отже, в ході судового розгляду знайшов підтвердження факт неналежного виконання відповідачем батьківських обов`язків щодо неповнолітніх дітей. Понад п`ять років мати відсутня в житті дітей, вона з ними не спілкується, не виховує, не утримає, не цікавиться їх життям та здоров`ям, що свідчить про самоусунення від виконання батьківських обов`язків. 
Відповідно до ч. 2 ст. 150 Сімейного кодексу України (надалі за текстом - СК України), батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
У відповідності до ст. 155 СК України, здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
Пунктом 2 ч.1 ст. 164 СК України передбачено, що мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх батьківських обов`язків по вихованню дитини.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав та інтересів дитини. Тому, у кожному випадку треба виявити і оцінити позитивний результат у долі дитини, який має настати. Позбавлення батьківських прав - це водночас і санкція за протиправну винну поведінку матері або батька, яку можна вважати юридичною відповідальністю.
Конвенцією про права дитини (надалі за текстом - Конвенція), ратифікованою Постановою Верховної Ради УРСР № 798 від 27.02.1991 року визначено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дітей та несуть відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Відповідно до ст. 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Частиною 2 ст. 27 Конвенції передбачено, що батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Декларацією прав дитини, прийнятою Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, у принципі 6 проголошено, що дитина для повного і гармонійного розвитку її особистості потребує любові і розуміння. Вона повинна, коли це можливо, рости під опікою і відповідальністю своїх батьків і в усякому випадку в атмосфері любові і моральної та матеріальної забезпеченості; малолітня дитина не повинна, крім тих випадків, коли є виняткові обставини, бути розлучена зі своєю матір`ю.
Право дитини на належне батьківське виховання, відповідно до ст. 152 СК України, забезпечується системою державного контролю, що встановлена законом.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
За приписом ч.1 ст. 12 Закону України «Про охорону дитинства», виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистостей дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Згідно з ч. 4 ст. 155 СК України, ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладання на них відповідальності, встановленої законом.
Позбавлення батьківських прав є заходом відповідальності батьків за невиконання або неналежне виконання ними своїх батьківських обов`язків. Головною метою такого заходу є захист інтересів малолітніх та неповнолітніх дітей і стимулювання батьків щодо належного виконання своїх обов`язків. Ухилення батьків від виховання дитини, як підстава до позбавлення батьківських прав можлива лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Відповідно до п. 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», позбавлення батьківських прав, що надані батькам до досягнення дитиною повноліття, і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
У відповідності до п. 16 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007 року «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав», ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування своїми обов`язками.
Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише коли змінити поведінку батьків в кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини в діях батьків.
У ст. 9 Конвенції зазначено, що держави-учасниці поважають право дитини, яка розлучається з одним чи обома батьками, підтримувати на регулярній основі особисті відносини і прямі контакти з обома батьками, за винятком випадків, коли це суперечить найкращим інтересам дитини.
У справі «Мамчур проти України» (заява № 10383/09) від 16 липня 2015 року Європейський суд з прав людини зауважував, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зав`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими. При визначенні основних інтересів дитини у кожному конкретному випадку необхідно враховувати дві умови: по-перше, у якнайкращих інтересах дитини буде збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я виявляється особливо непридатною або явно неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагополучним.
Аналіз зазначених положень закону, практики Європейського суду з прав людини дає можливість зробити висновок, що підставою позбавлення батьківських прав батьків є виникнення в сім`ї обставин, коли батьки внаслідок свідомої, винної поведінки не виконують своїх обов`язків щодо виховання, утримання, розвитку дітей, їх навчання та лікування і коли таку ситуацію неможливо виправити іншими заходами.
Позбавлення батьківських прав, відповідно до ст. 166 СК України, є виключною мірою, яка тягне за собою серйозні правові наслідки як для батька та матері, так і для дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити в задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків.
Позивачем доведено ті обставини, що відповідач не піклуються про фізичний і духовний розвиток спільних дітей, не забезпечує необхідного медичного догляду та лікування, харчування. Судом не встановлені об`єктивні перешкоди для відповідача у належному вихованні дітей, що свідчить про свідоме нехтування батьківськими обов`язками.
Суд бере до уваги надані стороною позивача докази щодо ухилення відповідача від виконання своїх батьківських обов`язків протягом тривалого строку. Одночасно з тим, суд зазначає, що відповідач заперечує проти задоволення позову, оскільки бажає спілкуватися з дітьми, однак, не надала жодних доказів, які б спростовували викладені в позовній заяві обставини.
За таких обставин, суд приходить до переконання, що свідоме і тривале нехтування відповідачем батьківськими обов`язками щодо дітей, є наслідком винної поведінки останнього та є підставою для позбавлення батьківських прав, що буде відповідати інтересам дитини.
Таким чином, взявши до уваги докази, надані позивачем в обґрунтування позову, а також висновок органу опіки і піклування, суд дійшов висновку про наявність правових підстав для задоволення позову.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, судовий збір підлягає стягненню з відповідача на користь позивача.
Враховуючи вищевикладене, керуючись ст. ст. 4, 5, 13, 19, 76-81, 141, 265-267, 352-355 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :

Позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 , третя особа Служба у справах дітей та сім`ї Подільської районної в місті Києві державної адміністрації, про позбавлення батьківських прав - задовольнити;
Позбавити  ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , батьківських прав по відношенню до її неповнолітніх дітей - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 ;
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь  ОСОБА_1 судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок;
Повне найменування сторін:
позивач -  ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_4 );
відповідач -  ОСОБА_3  (адреса реєстрації: АДРЕСА_5 РНОКПП: НОМЕР_5 );
третя особа - Служба у справах дітей Подільської районної в місті Києві державної адміністрації (адреса: 04070, м. Київ, вул. Борисоглібська, буд. 14, код ЄДРПОУ 37393756);
Рішення може бути оскаржено до Київського апеляційного суду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення;
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано протягом встановленого законом строку. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після розгляду справи апеляційним судом. Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження: на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя           В.В. Гребенюк