Справа №583/4344/25 	
Номер провадження 22-ц/816/1627/26 	
Категорія - 39 	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 травня 2026 року м. Суми

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого Криворотенка В.І. (суддя-доповідач), суддів: Черних О.М., Худика А.М.,
сторони: позивач – Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР»,
відповідачка – ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кудіна Олександра Михайловича на рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2025 року, ухваленого і складеного 29 грудня 2025 року в м. Охтирка в складі судді Семенової О.С.,

в с т а н о в и в :

19 вересня 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» (далі - ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР») звернулось з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 4378741 від 27 червня 2021 року в розмірі 26388,38 грн.
Позовні вимоги мотивовані тим, що 27 червня 2021 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «АВЕНТУС УКРАЇНА» (далі - ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА») та відповідачкою укладено електронний договір про надання споживчого кредиту № 4378741 в електронній формі, за умовами якого позичальниця отримала 8000 грн кредитних коштів та сплатою відсотків за користування кредитом. Однак, відповідачка свої зобов`язання за кредитним договором не виконала, в зв`язку з чим виникла заборгованість у розмірі 26388,38 грн, яка складається з 8000 грн боргу за тілом кредиту, 18240 грн боргу по процентам на дату відступлення права вимоги, 128 грн інфляційних збитків та 20,38 грн 3% річних. 24 січня 2022 року за договором № 24-01/2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (далі – ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ») право вимоги за кредитним договором № 4378741. 10 січня 2023 року за договором № 10-01/2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило позивачу право вимоги за кредитним договором № 4378741, тобто позивач набув право на стягнення кредитного боргу, інфляційних втрат та 3% річних.
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» заборгованість за кредитним договором № 4378741 від 27 червня 2021 року в розмірі 26388,38 грн, судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 2422 грн та на професійну правничу допомогу в розмірі 3000 грн.
В апеляційній скарзі представник ОСОБА_1 - адвокат Кудін О.М., посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального і процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову. Доводи скарги зводяться до того, що суд не застосував до спірних правовідносин наслідки пропуску позивачем строку позовної давності. Крім того, після спливу 30-денного строку дії договору відповідачка не давала згоди на продовження нарахування процентів за користування кредитом, а розмір денної процентної ставки не може перевищувати 1% згідно з вимогами законодавства про споживче кредитування.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» просить скаргу залишити без задоволення, а рішення суду – без змін. При цьому погоджується з висновками суду першої інстанції, а доводи апеляційної скарги вважає безпідставними. Вказує, що відповідачка була ознайомлена та погодилась з правилами надання, використання та повернення кредитних коштів, умов договору не оскаржувала. Контррозрахунку розміру боргу відповідачка не надала. Умовами договору передбачена його автоматична пролонгація у випадку наявності заборгованості. Позовна давність у спірних правовідносинах не пропущена, оскільки її перебіг зупинявся спочатку на період дії карантину, а згодом на час дії військового стану.
Заявлена представником ОСОБА_1 – адвокатом Кудіним О.М. в апеляційний скарзі вимога розглядати справу за участю сторін є безпідставною та такою що не може бути задоволена з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Згідно з ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
З урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи (ч. 3 ст. 369 ЦПК України).
Відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Згідно з ч. 6 ст. 279 ЦПК України суд може відмовити в задоволенні клопотання сторони про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін за одночасного існування таких умов:
1) предметом позову є стягнення грошової суми, розмір якої не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб;
2) характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи.
Оскільки ціна позову у цій справі (26388,38 грн) не перевищує 30 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (99840 грн у 2026 році), справа не відноситься до категорії спорів, передбачених ч. 4 ст. 274 ЦПК України, а характер спірних правовідносин та предмет доказування у справі не вимагають проведення судового засідання з повідомленням сторін для повного та всебічного встановлення обставин справи, тому на підставі ч. 13 ст. 7 ЦПК України апеляційна скарга на судове рішення підлягає розгляду в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи та без проведення судового засідання.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду вважає, що скарга не підлягає задоволенню з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 375 ЦПК України, апеляційний суд залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судом встановлено та підтверджується матеріалами справи, що 27 червня 2021 року між ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» та ОСОБА_1 укладено договір № 4378741 про надання споживчого кредиту, за умовами якого позичальниця отримала споживчий кредит в розмірі 8000 грн строком на 30 днів (п.п. 1.3 1.4 договору), зобов`язалась повернути кредит, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором (а.с. 8-12).
Пунктом 1.5.1 договору передбачена фіксована знижена процентна ставка - 1,90% в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку надання кредиту, якщо в цей строк споживач здійснить повне погашення кредитної заборгованості або здійснить таке погашення протягом трьох календарних днів, що слідують за датою закінчення такого строку.
Відповідно до п. 1.5.2 договору знижена процентна ставка становить 0,95 % в день від суми кредиту, яка застосовується у межах строку кредиту.
Пунктом 2.1. договору передбачено, що кошти кредиту надаються у безготівковій формі шляхом їх перерахування за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 або іншої платіжної картки, реквізити якої надані споживачем в особистому кабінет.
Кредит вважається наданим в день перерахування товариством суми кредиту (загального розміру) на користь споживача (пункт 2.4 договору).
Пунктом 3.1 договору передбачено, що нарахування процентів за договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом, протягом строку кредиту (включаючи періоди пролонгації та автопролонгації), виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод “факт/факт”.
Відповідно до п. 4.2.1 договору споживач у випадку якщо заборгованість за кредитом складає не менше 400 грн (включно) може ініціювати продовження строку користування кредитом.
Відповідно до п. 4.2.2 договору пропозиція (оферта) споживача про продовження строку користування кредитом вчиняється шляхом здійснення платежу на користь товариства у розмірі не менше суми нарахованих та несплачених на дату платежу процентів, відповідь на яку товариство може надати протягом 24 год. з моменту вчинення вказаних дій споживачем.
Пунктом 4.3 договору передбачена автопролонгація договору кожен раз на один день у випадку наявності простроченого боргу.
Договір укладено та підписано сторонами в електронній формі за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток. ОСОБА_1 договір підписаний 27 червня 2021 року о 10:51:07 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С367741, що підтверджується оригіналом електронного договору на CD DISC (а.с. 149).
Також ОСОБА_1 підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором додаток №1 до договору Графік платежів та Паспорт споживчого кредиту, в якому викладена інформація про умови кредитування (а.с. 7, 13-15).
27 червня 2021 року ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» перерахувало на картку позичальниці № НОМЕР_1 кредитні кошти у розмірі 8000 грн, транзакція у системі ТОВ «ФК «Контрактовий дім» №960218729 (а.с. 11).
Довідкою та випискою АТ КБ «ПриватБанк» підтверджується, що картка № НОМЕР_1 відкрита на ім`я відповідачки, а 27 червня 2021 року на картку зараховано 8000 грн (а.с. 154-155).
24 січня 2022 року за договором № 24-01/2022 ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» відступило ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, у тому числі за договором № 4378741 (а.с. 52-56).
Витягом з реєстру боржників до договору факторингу № 24-01/2022 від 24 січня 2022 року підтверджується борг ОСОБА_1 за кредитним договором № 4378741 в розмірі 26240 грн, з яких 8000 грн простроченого боргу за кредитом, 18240 грн боргу за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги. Заборгованість нарахована первісним кредитором ТОВ «АВЕНТУС УКРАЇНА» (а.с. 64-66).
10 січня 2023 року за договором № 10-01/2023 ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» відступило ТОВ «КОЛЛЕКТ ЦЕНТР» права вимоги за кредитними договорами до позичальників, в тому числі за договором № 4378741 (а.с. 33-38).
Витягом з реєстру боржників до договору відступлення прав вимоги № 10-01/2023 від 10 січня 2023 року та розрахунком заборгованості підтверджується заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 4378741 у розмірі 26388,38 грн, з яких 8000 грн прострочений борг за кредитом, 18240 грн борг за нарахованими процентами на дату відступлення права вимоги, 148,38 грн відповідальність за порушення грошового зобов`язання згідно зі ст. 625 ЦК України, яка нарахована ТОВ «ВЕРДИКТ КАПІТАЛ» (а.с. 48-51).
Згідно з розрахунком заборгованості ОСОБА_1 за кредитним договором № 4378741 від 27 червня 2021 року становить 26388,38 грн та складається з 8000 грн боргу за тілом кредиту, 18240 грн боргу по процентам на дату відступлення права вимоги, 128 грн інфляційних збитків, 20,8 грн 3% річних. Інфляційні збитки та 3% річних нараховані до 23 лютого 2022 року (а.с. 25-32).
Вирішуючи спір, суд першої інстанції встановив, що заборгованість по кредиту нарахована первісним кредитором, інфляційні збитки нараховані новим кредитором, а позивач набув право вимоги на загальну суму боргу в розмірі 26388,38 грн. Борг відповідачка та її представник не заперечували, контррозрахунку не надали. Доказів про визнання договору відступлення прав вимоги недійсним чи погашення відповідачкою боргу первісному кредитору матеріали справи не містять, а тому суд вважав, що позов підлягає задоволенню.
Колегія суддів апеляційного суду погоджується з висновками місцевого суду з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор (ч. 1 ст. 510 ЦК України).
Законодавством також передбачені порядок та підстави заміни сторони (боржника чи кредитора) у зобов`язанні.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Як правильно встановлено судом, позивач придбав право вимоги до боржниці – відповідачки у справі на суму 8000 грн боргу по кредиту та 18240 грн боргу по нарахованим первісним кредитором процентам станом на 24 січня 2022 року, а також нарахованих новим кредитором 128 грн інфляційних збитків та 20,38 грн 3% річних станом на 23 лютого 2022 року.
Згідно зі статями 512, 514 ЦК України первісний кредитор має право відступити свої права вимоги новому кредитору лише в тому обсязі, які існували у первісного кредитора. При цьому, право вимоги має бути дійсним та існуючим станом на момент такого відступлення.
Майбутня вимога (вимога, що може виникнути в майбутньому) не може бути предметом договору про відступлення права вимоги.
Отже, згідно з нормами чинного законодавства відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Колегія суддів зауважує, що обставини укладення та відповідність вимогам закону договорів факторингу, укладених між первісним кредитором та новими кредиторами, не є предметом спору у цій цивільній справі, у тому числі не є предметом дослідження розмір придбаного позивачем боргу ОСОБА_1 на загальну суму 26388,38 грн, яка складається з 8000 грн боргу за тілом кредиту, 18240 грн боргу по процентам, 128 грн інфляційних збитків та 20,8 грн 3% річних, тобто відступленої суми боргу позивачу. Позивач вказані складові боргу не нараховував, а набув право вимоги до відповідачки за договором факторингу.
Отже, доводи апеляційної скарги, які стосуються утворення боргу по процентам за користування кредитом до уваги не беруться, оскільки не є предметом спору у справі.
Крім того, доводи апеляційної скарги про те, що відповідачка не давала своєї згоди на продовження строку дії договору понад 30 днів спростовуються умовами договору, зокрема, як зазначалось вище, п. 4.3, яким передбачена автопролонгація договору у випадку існування простроченого боргу.
Доводи скарги про встановлену частинами 4, 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» денну процентну ставку, максимальний розмір якої не може перевищувати 1 %, колегія суддів також до уваги не бере, оскільки ст. 8 доповнено частинами 4 і 5 Законом України № 3498-IX від 22 листопада 2023 року «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», тобто після виникнення спірних правовідносин в частині нарахування боргу по процентам за користування кредитом.
У цій справі має місце стягнення боргу, розмір якого визначено договором факторингу, тобто не стоїть питання про порушення порядку повідомлення відповідачки про дострокове повернення заборгованості у спірних правовідносинах чи порядку досудового врегулювання спору, оскільки позивач є новим кредитором, який придбав у іншого нового кредитора право вимагати у відповідачки сплатити борг по кредиту, який існував станом на 24 січня 2022 року, а також передбачену ст. 625 ЦК України відповідальність у виді інфляційних втрат та 3% річних, яка існувала станом на 10 січня 2023 року.
Матеріали справи не містять доказів на підтвердження того, що позичальниця належним чином виконувала кредитні зобов`язання як щодо первісного кредитора, так і стосовно інших нових кредиторів. Незважаючи на відсутність доказів отримання відповідачкою повідомлення про передачу права вимоги позивачу, боржниця у будь-якому випадку не була позбавлена обов`язку погашати заборгованість, зокрема і шляхом внесення коштів на депозитний рахунок нотаріуса або безпосередньо первісному кредитору і таке виконання вважається належним.
Отже, за відсутності доказів повної або часткової сплати заборгованості за кредитним договором ні первісному, ні новим кредиторам, заборгованість на загальну суму 26388,38 грн підлягає стягненню на користь позивача.
Доводи апеляційної скарги про пропуск позивачем трирічного строку позовної давності є безпідставними.
Так, ст. 256 ЦК України передбачено, що позовна давність – це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. За приписами ст. 257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила. За зобов`язаннями з визначеним строком виконання перебіг позовної давності починається зі спливом строку виконання (ч. 1, ч. 5 ст. 261 ЦК України).
Водночас, постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» з 12 березня 2020 року на всій території України було встановлено карантин.
Законом України від 30 березня 2020 року № 540-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» (далі - Закон № 540-IX) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк дії такого карантину. Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Відтак, початок продовження строку для звернення до суду потрібно пов`язувати саме з моментом набрання чинності 02 квітня 2020 року Законом № 540-IX. Подібний правовий висновок висловила Велика Палата Верховного Суду в постанові від 06 вересня 2023 року у справі № 910/18489/20 (провадження № 12-46гс22).
Строк дії карантину неодноразово продовжувався, а відмінений він був з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 року відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 27 червня 2023 року № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2». Отже, під час дії карантину позовна давність була продовжена з 02 квітня 2020 року до 30 червня 2023 року.
Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» було введено воєнний стан в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України. Надалі строк дії воєнного стану в Україні неодноразово продовжувався Указами Президента України, цей стан триває до теперішнього часу.
Законом України від 15 березня 2022 року № 2120-ІХ «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» (далі - Закон № 2120-ІХ) розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено п. 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії. Закон № 2102-IX набрав чинності 17 березня 2022 року.
Надалі Законом України від 08 листопада 2023 року № 3450-ІХ «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» (далі - Закон № 3450-ІХ) пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено в новій редакції, відповідно до якої у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України від 24 лютого 2022 року № 2102-IX «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану. Закон № 3450-ІХ набрав чинності 30 січня 2024 року.
Таким чином, в умовах дії воєнного стану строк звернення до суду (позовна давність) було продовжено від початку воєнного стану до 29 січня 2024 року, а після 30 січня 2024 року перебіг такого строку зупинився.
Законом України від 14 травня 2025 року № 4434-IX «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності» п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено. Цей Закон набрав чинності з 04 вересня 2025 року, тобто відновлено перебіг строків позовної давності, зупинених через карантин та воєнний стан.
Отже, в разі якщо позовна давність не спливла станом на 02 квітня 2020 року, то цей строк звернення до суду спочатку було продовжено (до 30 червня 2023 року - на строк дії карантину, а надалі до 29 січня 2024 року - на строк дії воєнного стану), а з 30 січня 2024 року перебіг строку звернення до суду зупинявся до 03 вересня 2025 року включно на строк дії воєнного стану.
За вказаних вище обставин та вимог закону до спірних правовідносин не застосовуються наслідки пропуску позивачем строку позовної давності, оскільки перебіг строку зупинився з 02 квітня 2020 року, право вимоги до відповідачки як у первісного так і у нових кредиторів виникло після зупинення перебігу строку, а позов подано до суду 19 вересня 2025 року, тобто на 16-й день після відновлення перебігу строків позовної давності, зупинених через карантин та воєнний стан.
Ураховуючи викладені вище обставини та висновки місцевого суду, з якими повністю погоджується апеляційний суд, з підстав, викладених в апеляційній скарзі, рішення суду не може бути змінене чи скасоване.
Доводи апеляційної скарги спростовуються встановленими судом фактичними обставинами справи та наведеними нормами матеріального права, які регулюють спірні правовідносини, і не дають підстав для висновку про неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
Ухвалюючи рішення у цій справі, місцевий суд правильно визначився з характером спірних правовідносин та нормами матеріального права, які підлягають застосуванню, повно та всебічно дослідив наявні у справі докази і надав їм належну правову оцінку, дійшовши правильного висновку про задоволення заявлених вимог позову.
Враховуючи те, що ця справа є справою незначної складності, а ціна позову не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, тому на підставі п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 367, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - адвоката Кудіна Олександра Михайловича залишити без задоволення, а рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 29 грудня 2025 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає. 
Головуючий -  	В.І. Криворотенко	

Судді: О.М. Черних 

А.М. Худик