Справа № 129/3475/25 
Провадження по справі № 2/129/574/2026

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
"21" травня 2026 р. Гайсинський районний суд Вінницької області
у складі: головуючого судді Дєдова С.М., 
розглянувши в спрощеному позовному провадженні у відсутність сторін та їх представників в приміщенні суду в місті Гайсині цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну способу стягнення та збільшення розміру аліментів на неповнолітню дитину, - 
Встановив:
02.10.2025 р. до суду позивач подала цей позов, у якому просила змінити розмір стягуваних аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р., та стягувати з ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, з дня подачі даного позову до суду і до повноліття дитини ОСОБА_3 .
Позивач вимоги позову обґрунтувала тим, що за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р., з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн., яка підлягає індексації, починаючи з дня набранням цим рішенням чинності і до повноліття дитини, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітньої дитини та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з нього аліментів на утримання їхньої спільної неповнолітньої дитини їй не вистачає, та враховуючи те, що матеріальний стан відповідача є стабільним, що спонукає її звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач є фізично здоровим, працездатним, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина, оскільки він має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн., яка підлягає індексації, є недостатнім, утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (11 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітньої дитини.
22.10.2025 р. позивач ОСОБА_1 в судове засідання не з`явилася, письмово справу просила розглядати у її відсутність та вимоги позову задовільнити.
17.02.2026 р. відповідач ОСОБА_2 надіслав до суду відзив на позовну заяву, в якому зазначив, що в грудні 2016 р. Гайсинським районним судом Вінницької області, за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р. було відкрито виконавче провадження, щодо стягнення з нього аліментів на утримання малолітнього сина, які він виконував. 
2020 р. позивач ОСОБА_1 подала заяву про відмову від виконавчого листа та примусового стягнення аліментів, відмовившись від них, та фактично відмовилася від примусового виконання рішення, у зв`язку з чим виконавче провадження було припинено. 
Після чого, поки малолітня дитина проживала в Україні, він продовжував добровільно надавати матеріальну допомогу, спілкувався і зустрічався з малолітнім сином. 
Після виїзду малолітньої дитини з матір`ю за кордон, позивач не повідомли його фактичне місце проживання, не надала жодних реквізитів для перерахування коштів (аліментів), матеріальної допомоги на його утримання, позивач унеможливила його спілкування із сином, він його не бачить вже на протязі кількох років, жодним чином позивач не забезпечує його право побачити сина, спілкуватися з ним, приймати участь в житті і вихованні сина. У зв`язку з цим добровільне виконання його обов`язку стало фактичним неможливим. 
Відповідно до ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення повноліття. Він не відмовляється від виконання свого обов`язку щодо утримання сина та підтверджує готовність здійснювати сплату аліментів у законному порядку. 
Разом з тим, згідно ст. 182 СК України, при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів, наявність інших обставин, що мають істотне значення. 
На даний час він не працевлаштований та не має стабільного доходу, що суттєво обмежує його фінансові можливості.
Відповідно до ст. 192 СК України, зміна розміру аліментів допускається у разі зміни матеріального або сімейного стану сторін.
Позивачем не доведено істотного покращення його матеріального становища або інших підстав для збільшення аліментів.
Крім того, відповідно до ст. 181 СК України, аліменти можуть присуджуватися у частці від доходу або у твердій грошовій сумі.
Вважає, що у його ситуації визначення аліментів у частині від доходу є більш справедливим та таким, що відповідає принципу пропорційності та реальному матеріальному становищу платника.
Окремо зазначає, що він не ухиляється від утримання дитини та просить суд визначити чіткий порядок сплати аліментів із зазначенням офіційних реквізитів або способу перерахування, що унеможливить будь які спори в майбутньому.
А тому просив суду:
1). Відмовити у задоволенні позовних вимог про збільшення розміру аліментів у заявленому позивачем позові.
2).У разі зміни способу стягнення – визначити аліменти у частці від доходу відповідача.
3). Враховуючи його матеріальний стан при визначені розміру аліментів.
4). Справу просив розглядати у його відсутність, відповідно до ст. 223 ЦПК України.
Відповідач ОСОБА_2 подав до суду заяву, в якій просив справу розглянути у його відсутність, у зв`язку із тим, що перебуває на роботі та немає можливості прибути на судове засідання, просив врахувати його позицію викладену у відзиві на позовну заяву.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 211, ч. 2 ст. 247 ЦПК України, особа, яка бере участь у справі, має право заявити клопотання про розгляд справи за її відсутності; у разі неявки осіб, які беруть участь у справі, розгляд справи проводиться без фіксування судового засідання технічним засобом.
З урахуванням позицій сторін, досліджених доказів та вимог закону суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково з таких міркувань.
Доведено, що за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р., з відповідача ОСОБА_2 на користь позивача ОСОБА_1 на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн., яка підлягає індексації, починаючи з дня набранням цим рішенням чинності і до повноліття дитини, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу ОСОБА_1 не вистачає, та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, що спонукає її звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровим, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн., яка підлягає індексації, є недостатнім утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (11 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому батько, - ОСОБА_2 зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу ОСОБА_1 аліменти для утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини ОСОБА_3 , спосіб стягнення та розмір яких суд визначив з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та меж заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, а також визначених ст. 182 СК України обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів; зокрема відповідач, платник аліментів ОСОБА_2 є фізично здоровим, працездатним, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Встановлені у справі обставини та висновки суду, підтверджуються такими доказами: рішенням Гайсинського районного суду Вінницької області №129/791/16-ц від 09.12.2016 р., свідоцтвом про народження серії НОМЕР_1 від 08.04.2015 р., виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р., паспортом громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 26.01.2017 р. органом 0517, витягом з Єдиного державного демографічного реєстру щодо реєстрації місця проживання №0517-281541-2017 від 12.01.2017 р., довідкою про реєстрацію місця проживання №171 від 12.02.2020 р., паспортом громадянина України серії НОМЕР_3 , виданий 15.04.2003 р. Староміським РВ УМВС України у Вінницькій області (вищезазначені докази зберігаються в цивільній справі №129/3475/25, провадження по справі 2/129/574/2026, аркуші справи 4, 5, 6, 7, 8, 9, 10).
Спірні правовідносини регулюються такими нормами права. 
Відповідно до ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства» визначено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Відповідно до ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», батько і мати мають рівні права та обов`язки щодо своїх дітей. Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Відповідно до ч.3 ст. 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Відповідно до ч.2, ч.3 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини; суд не обмежується розміром заробітку (доходу) платника аліментів у разі встановлення наявності у нього витрат, що перевищують його заробіток (дохід), і щодо яких таким платником аліментів не доведено джерело походження коштів для їх оплати.
Відповідно до ч.1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує:
1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини;
2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів;
3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина;
3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав;
{Частину першу статті 182 доповнено пунктом 3-1 згідно із Законом № 2037-VIII від 17.05.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018}
3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів.
Відповідно до ст. 192 СК України розмір аліментів, визначений за рішенням суду або домовленістю між батьками, може бути згодом зменшено або збільшено за рішенням суду за позовом платника або одержувача аліментів у разі зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Сімейний кодекс України передбачає підстави для зміни розміру аліментів, визначеного за рішенням суду, але не пов`язує їх зі способом присудження (частина 3 статті 181 СК України) та на підставі припинення сплати аліментів. Стаття 192 СК України тільки вказує на можливість зміни раніше встановленого розміру аліментів за наявності доведених в судовому порядку підстав, а саме зміни матеріального або сімейного стану, погіршення або поліпшення здоров`я когось із них та в інших випадках, передбачених цим кодексом, а стаття 273 СК України додатково вказує на підстави припинення виплати аліментів. З аналізу статей вбачається, що припинення стягнення аліментів можливим є у тому випадку, коли одержувач аліментів, наприклад мати дитини не витрачає отримувані нею аліменти на дитину. У такому випадку відбувається припинення стягнення аліментів на ім`я одержувача аліментів - матері дитини. При цьому обов`язок батька - платника аліментів утримувати дитину не припиняється.
Відповідно до закону батьки зобов`язані утримувати своїх дітей незалежно від того, перебувають вони в шлюбі чи шлюб між ними розірвано. Обов`язок батьків утримувати своїх дітей є безумовним і не залежить від того, чи є батьки працездатними й чи є в них кошти, достатні для надання утримання, а лише враховується судом при визначенні розміру стягуваних аліментів.
Відповідно до ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, -
1. В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
2. Держави-учасниці зобов`язуються забезпечити дитині такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом, і з цією метою вживають всіх відповідних законодавчих і адміністративних заходів.
Найкращі інтереси дитини - це принцип зі сфери захисту прав дитини, що стосується прийняття рішень. В статті третій Конвенції ООН про права дитини говориться: «В усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини»[1]. В оцінці найкращих інтересів дитини необхідно дотримуватись балансу «всіх елементів, необхідних для прийняття рішення в конкретній ситуації для конкретної дитини або групи дітей».
Оскільки за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р., з відповідача ОСОБА_2 на її користь на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно стягуються аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн., яка підлягає індексації, починаючи з дня набранням цим рішенням чинності і до повноліття дитини, однак з моменту прийняття попереднього судового рішення про стягнення з відповідача аліментів, істотно збільшилися витрати на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та змінився розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і стягуваних з ОСОБА_2 аліментів на утримання їхнього спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , позивачу ОСОБА_1 не вистачає, та враховуючи те, що відповідач ОСОБА_2 є працездатним, що спонукає позивача ОСОБА_1 звертатися до суду із вимогами про зміну розміру стягнення аліментів, при цьому відповідач ОСОБА_2 є фізично здоровим, інших аліментних зобов`язань не має, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , оскільки неповнолітній син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , має право на достатній рівень матеріального забезпечення і аліменти в твердій грошовій сумі 350 грн., яка підлягає індексації, є недостатнім, утриманням з боку батька, оскільки, в силу свого віку (11 років) потребує більших витрат на матеріальне забезпечення, розвиток, освіту, що тягне відповідну зміну матеріального становища неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому батько, - ОСОБА_2 зобов`язаний щомісячно сплачувати позивачу ОСОБА_1 аліменти для утримання їх спільного неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини ОСОБА_3 , спосіб стягнення та розмір яких суд визначив з урахуванням інтересів неповнолітньої дитини та меж заявлених позивачем ОСОБА_1 позовних вимог, а також визначених ст. 182 СК України обставин, які враховуються судом при визначенні розміру аліментів; зокрема відповідач, платник аліментів ОСОБА_2 є фізично здоровим, працездатним, може виконувати свій обов`язок по утриманню свого неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому з урахуванням вказаних встановлених обставин у їх сукупності та правовідносин, які з них випливають, суд дійшов висновку, що до цих правовідносин підлягають застосуванню зазначені вище в рішенні норми права, позивачем доведено обставини, на які він посилається як на підставу своїх вимог, а позовні вимоги є обґрунтованими, доведеними, підтверджуються належними та допустимими доказами, а тому з метою захисту законних прав позивача та неповнолітньої дитини суд визнає за необхідне позовні вимоги задовольнити частково та змінити спосіб та розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 р., та стягувати з ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини ОСОБА_3 .
При цьому, суд зауважує, що такий розмір стягуваних аліментів не суперечить чинному законодавству, інтересам позивача, відповідача та неповнолітньої дитини, а також такий розмір стягуваних аліментів визначений із дотриманням принципу найкращих інтересів дитини, аліменти визначено в такому розмірі, щоб вони були достатніми для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
В іншій частині позовних вимог необхідно відмовити, оскільки згідно п.23 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів», вбачається, що у випадку зміни розміру аліментів, аліменти у новому розмірі стягуються від дня набрання чинності рішенням суду.
Заперечення, пояснення та доводи відповідача ОСОБА_2 , судом під час ухвалення рішення у справі відхиляються, оскільки вони повністю спростовуються викладеними в рішенні суду доводами та наявними у справі і дослідженими судом доказами.
З ухваленням рішення про задоволення вимог позову з відповідача ОСОБА_2 відповідно до вимог ст.141 ЦПК України підлягають стягненню на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.
Керуючись ч. 1 ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», ч. 3 ст. 11 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 3 Конвенції про права дитини, схваленою резолюцією 50/155 Генеральної Асамблеї ООН від 21.12.1995 року, яку ратифіковано Постановою ВР № 789-XII від 27.02.91, ст.ст. 9, 12, 13, 81, 89, 211, 223, 259, 263, 264, 265, 268, 280 ЦПК України, ст.ст. 180, 181, 182, 183 СК України, -
Ухвалив:
Позовні вимоги задовільнити частково.
Змінити спосіб та розмір стягуваних аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 року, та стягувати з ОСОБА_2 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів доходів платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили і до повноліття дитини ОСОБА_3 .
Припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 для утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , за виконавчим листом Гайсинського районного суду Вінницької області №129/1774/15-ц від 21.07.2015 року, починаючи з дня набрання цим судовим рішенням законної сили.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави 1211 грн. 20 коп. судового збору.
В іншій частині позовних вимог відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів до Вінницького апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , громадянка України, паспорт громадянина України № НОМЕР_2 , виданий 26.01.2017 р. органом 0517, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_4 , жителька АДРЕСА_1 , засоби зв`язку: тел. НОМЕР_5 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянин України, реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_6 , житель АДРЕСА_2 , засоби зв`язку: тел. НОМЕР_7 .

Суддя: