ХМЕЛЬНИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 червня 2026 року
м. Хмельницький

Справа № 679/1741/25
Провадження № 22-ц/820/1513/26

Хмельницький апеляційний суд у складі
 
колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
 
Янчук Т.О. (суддя-доповідач),
 
Грох Л.М., Ярмолюка О.І.,
 
секретар: Шевчук Ю.Г.,
 
за участю представника апелянта адвоката Волкова С.В., представника відповідача адвоката Вітюка С.В.,
 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції цивільну справу за апеляційною скаргою  ОСОБА_1 на рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 квітня 2026 року (суддя Гавриленко О.М.) за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу,
 
в с т а н о в и в :
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася в суд із позовом до ОСОБА_2 , треті особи: Міністерство оборони України, військова частина № НОМЕР_1 Національної гвардії України про встановлення факту проживання однією сім`єю, як чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що позивачка з 06.09.2003 перебувала у зареєстрованому шлюбі з ОСОБА_3 , який рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2011 року було розірвано.
У квітні 2012 ОСОБА_1 познайомилась з ОСОБА_4 та з того часу між ними виникли дружні відносини. В 2014 році позивачка та ОСОБА_4 почали проживати разом за адресою місця проживання останнього, по АДРЕСА_1 , вели спільне господарство та спільний бюджет, проводили ремонтні роботи вище вказаного житлового будинку, здійснювали спільні покупки, проводили спільно дозвілля, спільно, як подружжя відвідували свята, як родичів ОСОБА_1 так і родичів ОСОБА_4 , спільно набували у власність майно, спільно їздили на відпочинок.
ОСОБА_4 приймав участь у вихованні дітей ОСОБА_1 , відвідував їх навчальні заклади, був присутній на сватанні дочки останьої.
У зв`язку з необхідністю оплачувати навчання дітей, позивачка з липня 2017 року почала періодично виїжджати за межі України на роботу. У період перебування ОСОБА_1 за межами України, ОСОБА_4 власним коштом забезпечував побутові потреби дітей ОСОБА_1 , їх лікування, в будинку ОСОБА_4 діти перебували у вихідні дні, проводили там дозвілля. В цей же період ОСОБА_4 возив матір позивачки на профілактичні медичні огляди та лікування в м. Рівне, у період блекаутів матір ОСОБА_1 проживала в будинку ОСОБА_4 .
Після розірвання шлюбу ОСОБА_1 зі своїм чоловіком, домовились, що в порядку поділу спільного майна у її власність перейшов від її колишнього чоловіка автомобіль марки «GEELI МК», 2008 року випуску, який надалі було перереєстровано на ОСОБА_4 .
Після мобілізації ОСОБА_4 в червні 2024 року до ЗСУ, ОСОБА_1 підтримувала з ним щоденний зв`язок, вони спільно планували відпустки. Востаннє позивач бачилась з ОСОБА_4 січні 2025 року у період його відпустки, а в лютому 2025 року останній зник безвісти. В подальшому після ідентифікації тіла ОСОБА_4 02.10.2025 останнього було поховано та здійснено державну реєстрацію його смерті.
Підставою звернення позивача до суду стало те, що дочка померлого ОСОБА_2 , яка є спадкоємицею першої черги після смерті батька, а також особою, яка має право на одноразову грошову допомогу у разі загибелі батька, заперечує той факт, що позивач відноситься до членів сім`ї ОСОБА_4 , у зв`язку з її проживанням із ним, як чоловік та дружина без реєстрації шлюбу.
Посилаючись на зазначене, позивач просила суд встановити факт проживання однією сім`єю як жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , який загинув ІНФОРМАЦІЯ_1 , починаючи з червня 2016 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 квітня 2026 року в задоволенні позову відмовлено.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходив із недоведеності ОСОБА_1 заявлених позовних вимог.Позивачка не надала суду належних та допустимих доказів на підтвердження спільного проживання з ОСОБА_4 у спірний період, ведення спільного бюджету, господарства та побуту та не довела, що між ними були відносини, притаманні подружжю
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 посилаючись на порушення судом норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити її позовні вимоги.
Апеляційну скаргу мотивовано тим, що суд першої інстанції дійшов передчасного та необґрунтованого висновку про відсутність підстав для встановлення факту проживання позивачки та померлого однією сім`єю без реєстрації шлюбу, оскільки неповно дослідив обставини справи, вибірково оцінив докази.
Суд без належного мотивування відхилив показання свідків позивачки лише з огляду на їх родинні зв`язки, не проаналізувавши їх зміст, послідовність та узгодженість з іншими доказами. Водночас показання свідків відповідача, які містили суттєві суперечності та не узгоджувалися з іншими матеріалами справи, були покладені в основу рішення без належної критичної оцінки. 
Апелянтом зазначено, що суд залишив поза увагою значний обсяг доказів, які в сукупності підтверджують існування між сторонами відносин, притаманних подружжю: тривалий характер спільних стосунків, спільне проживання, ведення спільного побуту, участь у вихованні дітей, взаємну допомогу, спільний відпочинок, підтримання сімейних зв`язків із родичами та спільне планування майбутнього. Фотографії, відеозаписи та показання свідків були оцінені ізольовано, без їх зіставлення в сукупності із іншими доказами.
Крім того, суд безпідставно врахував як доказ доводи відповідачки про існування в померлого інших сімейних відносин, хоча такі твердження не були підтверджені жодними належними та допустимими доказами.
Відзиву на апеляційну скаргу від інших учасників по справі до апеляційного суду не надходило.
В судовому засіданні представник апелянтки адвокат Волков С.В. підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник відповідачки адвокат Вітюк С.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скаргим просив її відхилити.
Інші учасники по справі в судове засідання не з`явилися, про час та місце розгляду справи повідомлені належним чином 
Заслухавши доповідь судді, пояснення учасників судового засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, апеляційний суд дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Апеляційний суд вважає, що рішення ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги висновки суду не спростовують.
Згідно ч.1 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що позивач, перебувала у зареєстрованому шлюбі із ОСОБА_3 , у якому у них народилось двоє дітей: ОСОБА_5 та ОСОБА_6 (а.с.7, 8).
Рішенням Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16.12.2011 шлюб між ними розірваний (а.с.9).
Згідно інформації Нетішинського відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Шепетівському районі Хмельницької області від 05.12.2025 ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.63).
На офіційному сайті Нетішинської міської ради Хмельницької області була опублікована стаття про трагічну загибель ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_4 при виконанні бойового завдання в Покровському районі (а.с.47).
Згідно акту про фактичне місце проживання від 04.12.2025 ОСОБА_2 яка є донькою ОСОБА_4 зареєстрована за адресою АДРЕСА_2 , проживала фактично за адресою АДРЕСА_2 (а.с.104).
Згідно акту про фактичне місце проживання особи від 16.02.2026 ОСОБА_2 проживала за адресою: АДРЕСА_1 у період з 2015 року по 2026 рік (а.с. 134).
З матеріалів справи вбачається, що позивач з 21.12.2017 року по 30.08.2025 перебувала за межами України, в цей період вона 17 разів приїжджала в Україну, тривалість її перебування була від 3 до 23 днів, вказане підтверджується інформацією Державної прикордонної служби України від 10.09.2025 (а.с.14).
Допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 пояснювали, що вони кілька разів бачили вдома у ОСОБА_4 позивачку, проте вони ніколи не були свідками того, щоб ОСОБА_1 і ОСОБА_4 проживали як подружжя, зокрема вели спільне господарство, мали спільне майно.
Свідок ОСОБА_7 , який є троюрідним племінником ОСОБА_4 , також вказав, що мав добрі дружні відносини з ОСОБА_4 і він був свідком того, що лише приблизно 1-2 рази на рік бачив свого дядька з позивачкою на якихось святкуваннях, при тому, що він з 2011 року по 2020 рік постійно спільно працював з ним, допомагав ОСОБА_4 робити в будинку останнього ремонт. ОСОБА_7 ствердив, що ОСОБА_4 самостійно будував свій будинок на АДРЕСА_1 і він ніколи не чув від ОСОБА_4 , що ОСОБА_1 приймала будь - яку участь у його будівництві. Свідок вказав, що кілька разів був присутній на святкових подіях де бачив ОСОБА_1 та ОСОБА_4 . Водночас свідок також вказав, що йому було відомо, що останній час, приблизно два роки до смерті ОСОБА_4 , останній мав відносини з ОСОБА_10 , з якою у майбутньому планував одружитись, про що він йому особисто повідомив.
Свідок ОСОБА_11 , який є сусідом ОСОБА_4 , в судовому засіданні вказав, що тривалий термін знав ОСОБА_4 . Йому відомо, що останній будував свій будинок ще з першою своєю дружиною ОСОБА_12 . Не заперечував свідок того, що кілька разів бачив ОСОБА_1 у будинку ОСОБА_4 . Свідок зазначив, що йому також було відомо, що останній час, приблизно два роки до смерті ОСОБА_4 , останній мав відносини з ОСОБА_10 , з якою у майбутньому планував одружитись, про що він йому особисто розповідав.
Свідок ОСОБА_9 , суду повідомив, що він тривалий час разом працював з ОСОБА_4 , часто заїжджав до останнього, щоб його забрати і разом їхати на роботу. Свідок зазначив, що йому відомо, що ОСОБА_4 спочатку жив у цивільному шлюбі з ОСОБА_13 , у них є дочка ОСОБА_14 . Після того, як вони розійшлися у житті ОСОБА_4 з`явилась ОСОБА_1 , проте вона поїхала у Чехію. Він її вдома у ОСОБА_4 бачив лише двічі. В період коли ОСОБА_1 була в Чехії в ОСОБА_15 .Вю були інші жінки. Спочатку була ОСОБА_16 , яка жила в гуртожитку, де деякий час також з нею жив ОСОБА_4 . Йому це достеменно відомо, бо в цей період він їдучи на роботу забирав по дорозі ОСОБА_4 від гуртожитку, де жила ОСОБА_16 . Потім у 2024 році йому особисто від ОСОБА_4 стало відомо, що останній з ОСОБА_10 планує одружитись і повінчатися. Юлію свідок бачив вдома у ОСОБА_4 ще до 2022 року.
Свідки ОСОБА_7 , ОСОБА_8 та ОСОБА_9 також вказали, що їм було відомо, що діти ОСОБА_1 постійно проживали у матері останньої.
Свідок ОСОБА_17 в судовому засіданні пояснила, що з ОСОБА_1 вона познайомились у 2016 році в неї на день народженні. З тих пір вона ОСОБА_1 та ОСОБА_4 разом бачила 4-5 разів на рік до від`їзду ОСОБА_1 в Чехію. Їй відомо, що з Чехії ОСОБА_1 приїжджала 2-3 рази на рік, на короткий термін. Останній раз вона їх разом бачила у 2024 році. Крім того, свідок зазначила, знає ОСОБА_4 приблизно 15 років, однак ніколи не бачила його дочки. Свідок вказала, що, на її думку, між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 склались відносини, як між дружиною та чоловіком.
Свідок ОСОБА_18 , який є зятем ОСОБА_1 вказав, що, на його думку, ставлення ОСОБА_4 до ОСОБА_1 було як до дружини. Часто разом вони святкували різні свята. В основному такі свята проходили в будинку ОСОБА_4 по АДРЕСА_1 , де ОСОБА_4 переробив гараж на літню кухню. Останнє святкування у будинку ОСОБА_4 було у 2024-2025 роках, святкували день народження його матері. Йому відомо, що коли приїжджала ОСОБА_1 з Чехії, приблизно два рази на рік, то вона проживала у ОСОБА_4 , а свою матір лише навідувала. Вказав свідок і про те, що він при потребі радився з ОСОБА_4 з різних питань. Крім того, свідок зазначив, що з моменту знайомства з ОСОБА_19 .Вю він ніколи не бачив його дочки.
Свідок ОСОБА_20 , яка є матір`ю позивача, в судовому засіданні ствердила, що її дочка та ОСОБА_4 познайомились в квітні 2012 року, з 2014 року вона перейшла жити до нього. З 2017 року її дочка поїхала до Чехії, щоб матеріально допомогти своїм дітям, бо ОСОБА_4 допомагав своїй дочці. Коли помер її чоловік, то ОСОБА_1 не змогла приїхати, то приїхав першим на допомогу ОСОБА_4 . Пізніше вона віддала ОСОБА_4 автомобіль її покійного чоловіка, який був зареєстрований на колишнього чоловіка ОСОБА_1 . Потім вони здійснили перереєстрацію даного автомобіля на ОСОБА_4 . Ствердила свідок те, що ОСОБА_4 гарно поводився з дітьми ОСОБА_1 , у відсутності її дочки піклувався про них, однак останні проживали з нею.
Свідок ОСОБА_21 в судовому засіданні зазначила, що є однокласницею дочки ОСОБА_1 . Пам`ятає, як у 2019 -2020 роках вони, приблизно 2-3 рази, збирались у будинку ОСОБА_4 та проводили дозвілля. Свідок вказала, що була свідком того, як один раз ОСОБА_4 забирав дочку ОСОБА_1 зі школи. На думку свідка, відносини між ОСОБА_1 та ОСОБА_4 були як у подружжя. До дітей ОСОБА_1 , ОСОБА_4 ставився як до своїх, проте такі весь час проживали у своєї бабусі.
Крім того, позивачем ОСОБА_1 на підтвердження заявлених вимог, долучені скріншоти з застосунку «Viber», фотознімки на яких зображені ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , відеозаписи з святкувань різних подій, на яких присутні ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , виписки з медичної картки матері позивача, документи на перереєстрацію автомобіля на ОСОБА_4 .
Відповідно до пункту 1 статті 16-1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей», право на призначення та отримання одноразової грошової допомоги у разі загибелі (смерті) військовослужбовця має як член сім`ї, серед інших осіб, жінка (чоловік), з якою (яким) загибла (померла) особа проживала однією сім`єю, але не перебувала з нею (ним) у зареєстрованому шлюбі, за умови, що факт спільного проживання встановлений рішенням суду, яке набрало законної сили.
Відповідно до частини другої статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Пунктом 6 рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 установлено, що до членів сім`ї належать особи, які постійно мешкають разом та ведуть спільне господарство. Ними можуть бути не тільки близькі родичі, а й інші особи, які не перебувають у безпосередніх родинних зв`язках.
Згідно із частинами першою, другою статті 21 СК України шлюбом є сімейний союз жінки та чоловіка, зареєстрований у державному органі реєстрації актів цивільного стану. Проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без шлюбу не є підставою для виникнення в них прав та обов`язків подружжя.
Відповідно до частини першої статті 36 цього Кодексу шлюб є підставою для виникнення прав та обов`язків подружжя.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц (провадження № 14-130цс19) зазначено, що вирішуючи питання про встановлення факту проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, суд має установити факти спільного проживання однією сім`єю; спільний побут; взаємні права та обов`язки (статті 3, 74 СК України).
Таким чином, для встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу потрібно враховувати у сукупності всі ознаки, що притаманні наведеному визначенню, і предметом доказування у таких справах є факти спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Згідно з абзацом п`ятим пункту 6 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 03 червня 1999 року № 5-рп/99 обов`язковими умовами для визнання осіб членами сім`ї, крім спільного проживання, є ведення спільного господарства, тобто наявність спільних витрат, спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин.
Належними та допустимими доказами проживання чоловіка та жінки однією сім`єю без реєстрації шлюбу є, зокрема, докази: спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 760/20948/16-ц (провадження № 14-70цс22) зазначено, що «у справах позовного провадження факт проживання однією сім`єю без реєстрації шлюбу, як і інші юридичні факти, належить до предмета доказування і підлягає встановленню при ухваленні судового рішення, якщо цей факт пов`язаний з будь-якими заявленими позовними вимогами. Суд зобов`язаний встановити наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (стаття 76 ЦПК України)».
Факт спільного відпочинку сторін, спільна присутність на святкуванні свят, скріншоти з застосунку «Viber», самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних подружжю, не може однозначно свідчити про те, що між сторонами склались та мали місце усталені відносини, які притаманні подружжю (постанови Верховного Суду від 15 серпня 2019 року у справі № 588/350/15, від 19 березня 2020 року у справі № 303/2865/17, від 23 вересня 2021 року у справі № 204/6931/20, від 30 червня 2022 року у справі № 694/1540/20).
У справі, що переглядається, на підтвердження позовних вимог, а саме факту проживання з відповідачем однією сім`єю у період з червня 2016 року до дня смерті ОСОБА_4 19 лютого 2025 року, позивачка надала суду такі докази: спільні фотографії, переписки у месенджерах, відеозапис спільного святкування свят, документи щодо перереєстрації транспортного засобу, в тому числі договір купівлі-продажу від 24.01.2023 року.
Також у суді першої інстанції була допитані свідки, які є родичами як зі сторони позивачки, так і зі сторони відповідачки.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Відповідно до положень частини третьої статті 12, частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно зі статтею 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: 1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (частина друга статті 78 ЦПК України).
Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання (стаття 80 ЦПК України).
У частині першій статті 89 ЦПК України визначено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (частина третя статті 89 ЦПК України).
Суд першої інстанції, забезпечивши повний та всебічний розгляд справи, надавши оцінку доводам сторін, дослідивши та оцінивши всі докази у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, дійшов обґрунтованого висновку про те, позивачка не довела належними та допустимими доказами факт її спільного проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки з ОСОБА_4 з червня 2016 року по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ведення спільного господарства, наявності у них спільного бюджету, подружніх взаємних прав та обов`язків, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних подружжю, у зазначений у позові період часу.
Суд надав належну оцінку наданим позивачем доказам, зокрема: спільним фотографіям, перепискам у месенджерах, відеозаписам зі спільних світкувань, документам щодо перереєстрації транспортного засобу, в тому числі договору купівлі-продажу від 24.01.2023 року.
Також у суді першої інстанції була допитані свідки, які є родичами як зі сторони позивачки, так і зі сторони відповідачки. 
Оцінивши зазначені докази, суди правильно вважав, що вони не підтверджують факт проживання позивачки однією сім`єю з ОСОБА_4 у період з червня 2016 по по день його смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 , ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності взаємних прав та обов`язків, що притаманні подружжю.
Водночас суд правильно критично оцінив показання свідка ОСОБА_20 та ОСОБА_22 щодо проживання однією сім`єю як чоловіка та жінки ОСОБА_1 та ОСОБА_4 , оскільки зазначені свідки є близькими родачами позивачки, їх пояснення не підтверджуються об`єктивними письмовими доказами, вони повідомили суду загальні, неконкретні обставини, які жодним чином не доводять факт проживання позивачки однією сім`єю у зазначений нею період.
Доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, не спростовують висновків суду першої інстанції, фактично апелянт наводить ті ж аргументи, що є підставою позову та яким дана оцінка судом в мотивувальній частині рішення, а тому такі доводи апелянта слід відхилити. У справі, яка розглядається, надано відповідь на всі істотні питання, що виникли при кваліфікації спірних відносин. Наявність у позивачки іншої точки зору на встановлені судами обставини не спростовує законності та обґрунтованості ухвалених судами попередніх інстанцій судових рішень та фактично зводиться до спонукання апеляційного суду до прийняття іншого рішення - на користь позивачки.
Суд першої інстанції ухвалив рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права, що відповідно до статті 375 ЦПК України є підставою для залишення апеляційної скарги без задоволення, а судового рішення - без змін.
Оскільки у задоволенні апеляційної скарги відмовлено, підстави для нового розподілу судових витрат відсутні.
Керуючись ст.ст. 367, 375, 382, 384, 389, 390 ЦПК України, апеляційний суд,-
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Рішення Нетішинського міського суду Хмельницької області від 16 квітня 2026 року залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення, проте може бути оскаржена в касаційному порядку протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Повне судове рішення складено 30 червня 2026 року.

Судді             Т.О. Янчук

Л.М. Грох

О.І. Ярмолюк