Справа №638/12186/24
Провадження № 2/638/821/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 року Шевченківський районний суд м. Харкова у складі:
Головуючого судді Подус Г.С., 
за участю секретаря Двойних А.С., 
позивача ОСОБА_1 ,
представника відповідача ОСОБА_2 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні зали судових засідань Шевченківського районного суду м.Харкова в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про стягнення з солідарного боржника частки виконаного одним із подружжя зобов`язання за договором позики, -
встановив:
ОСОБА_1  звернувся до Шевченківського районного суду м. Харкова із позовом до  ОСОБА_3 про стягнення з солідарного боржника частки виконаного одним із подружжя зобов`язання за договором позики, в якому просив, урахуванням уточнень, стягнути з відповідача 15000 доларів США, що еквівалентно 1064482,55 грн. та судовий збір у розмірі 10644,82 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовує тим, що позивач в період з 10 серпня 2013 року (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис у ДРАЦС №1153) по 24 травня 2019 року (заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 травня 2019 року про розірвання шлюбу) перебував у шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . 11 квітня 2018 року в період перебування з Відповідачем у зареєстрованому шлюбі Позивачем за договором № AM 3004191, укладеним з ТОВ «Атлант-М на Гагаріна», ЄДРПОУ 35588067, за 755000,00 (сімсот п?ятдесят п?ять тисяч) гривень 00 коп. був придбаний новий легковий автомобіль NISSAN X-TRAIL, універсал-В, бензиновий, з об?ємом двигуна 2488 куб. см., 2017 року випуску, VIN НОМЕР_2 , зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_3 (надалі також - автомобіль). На час купівлі вказаного автомобіля для потреб сім?ї єдиним джерелом набуття коштів для його придбання був договір позики, укладений 11 квітня 2018 року між позичальником ОСОБА_1 і позикодавцем ОСОБА_4 , згідно якого Позивачем були отримані грошові кошти в сумі 30.000 (тридцять тисяч) доларів США, що за офіційним обмінним курсом Нацбанку України станом на 11 квітня 2018 року (25, 975) до іноземної валюти (долар США) становило 779.250, 00 (сімсот сімдесят дев?ять тисяч двісті п?ятдесят) гривень 00 коп. Пунктом 2 договору позики грошових коштів в сумі 30.000 (тридцять тисяч доларів США, укладеного 11 квітня 2018 року між позичальником ОСОБА_5 і позикодавцем ОСОБА_6 (надалі також - Договір позики) передбачало що отримані позичальником грошові кошти в іноземній валюті (доларах США можуть використовуватися виключно для придбання в автосалоні ТОВ «Атлант на Гагаріна» (юридична адреса просп. Гагаріна, 185/1, місто Харків, 61009) нового легкового автомобіля NISSAN X-TRAIL. Після придбання автомобіля Позивачем в період з 2020 - 2024 років одноосібно були виконані фінансові зобов?язання за Договором позики, тривале виконання якого обумовлено тим, що з серпня 2018 року Відповідач припинила з Позивачем шлюбно-сімейні відносини і всі прибутки від здачі спільної нерухомості в оренду з серпня 2018 року і до теперішнього часу Відповідач привласнює лише собі.
Згідно цивільного законодавства боржник, який виконав солідарний обов?язок, має право на зворотну вимогу до солідарного боржника у рівній частці. Виконання боргових зобов?язань, які виникли у обох з подружжя, за рахунок особистих коштів одного з них є підставою для вимог до іншого подружжя.
Ухвалою суду від 11.07.2024 року відкрито провадження у справі та її розгляд призначено за правилами загального позовного провадження з призначенням підготовчого судового засідання.
27.01.2025 року від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, в якому останній зазначив, що автомобіль NISSAN X-TRAIL, універсал-B, 2017 року випуску, VIN НОМЕР_4 , реєстраційний номер НОМЕР_5 купувався не в інтересах сім`ї, а виключно для потреб самого ОСОБА_1 . У справі № 638/12280/20 ОСОБА_3 ніколи у жодній із процесуальних заяв не вказувала, що цей автомобіль купувався в інтересах сім`ї та використовувався у подальшому в інтересах сім`ї. Вона лише зазначала, що вказаний автомобіль було придбано у період перебування Позивача із Відповідачем у шлюбі. Вказаний автомобіль із моменту купівлі був оформлений на ОСОБА_1 і використовувався виключно ним в особистих цілях, але жодним чином не в інтересах сім`ї. Сам ОСОБА_1 під час розгляду справи № 638/12280/20 у відразу декількох своїх процесуальних заявах, а саме у зустрічному позові і відзиві підтвердив, що автомобіль NISSAN X-TRAIL використовувався ним особисто. У зустрічній позовній заяві ОСОБА_1 чітко зазначає, що з кінця 2017 року їх із ОСОБА_3 відносини значно погіршилися і вказує на те, що купував автомобіль NISSAN для подальшого особистого використання ним. ОСОБА_1 також не заперечує того факту, що особисте використання ним вказаного автомобілю продовжується і до сьогоднішнього дня. При цьому у ОСОБА_3 , на момент купівлі Позивачем автомобілю NISSAN, в особистій приватній власності з 2017 року перебував автомобіль ПРАДО, який й використовувався нею для власного пересування й перевезення дітей. У відповідності до Постанови ХАС від 05.11.2024 року по справі № 638/17252/20 було відмовлено ОСОБА_1 в отриманні компенсації від ОСОБА_3 за вказаний автомобіль ПРАДО та підтверджено її право особистої приватної власності на цей автомобіль. Наявність у ОСОБА_3 власного автомобіля, за допомогою якого вона у повній мірі задовольняла свої потреби та потреби своїх дітей, додатково вказує на те, що автомобіль NISSAN X-TRAIL придбавався Позивачем не в інтересах сім`ї. Жодних доказів того, що автомобіль NISSAN X-TRAIL купувався і використовувався якимось чином в інтересах сім`ї, ОСОБА_1 до суду не надає. При цьому сама по собі розписка і договір позики надані Позивачем, жодним чином не вказують на те, що автомобіль купувався і використовувався у подальшому саме в інтересах сім`ї. Таким чином договір позики якщо й був укладений ОСОБА_1 , то явно не в інтересах сім`ї, оскільки автомобіль, купувався і в подальшому використовувався ОСОБА_1 не в інтересах сім`ї, а у власних потребах. Заслуговує на увагу й той факт, що автомобіль купувався ОСОБА_1 у період, коли сімейні відносини у них із ОСОБА_3 були дуже складними і вже у вересні 2018 року ОСОБА_3 подала заяву про розірвання шлюбу (це слідує із заочного рішення Дзержинського районного суду наданого Позивачем). У зустрічній позовній заяві по справі № 638/12280/20 ОСОБА_1 сам вказує на те, що фактично сімейні відносини для нього із ОСОБА_3 були припинені у грудні 2017 року і в подальшому він їх врятувати не зміг. Зазначені обставини також додатково вказують на те, що автомобіль NISSAN не купувався і не міг купуватися в інтересах сім`ї. Також сама по собі розписка та договір позики не вказують на те, що автомобіль купувався саме за гроші отримані ОСОБА_1 за договором позики (якщо такі кошти взагалі отримувались ним). По-перше, треба зазначити, що про наявність боргової розписки і договору позики ОСОБА_3 не здогадувалась і дізналася лише під час розгляду справи № 638/12280/20. Згоду на укладення наданого Позивачем договору позики вона ніколи не надавала. По-друге, акцентуємо увагу суду на тому, що оплату за автомобіль NISSAN ОСОБА_1 здійснював не одноособово, окрім нього оплату за автомобіль здійснювала Відповідач із особистих коштів зароблених нею у статусі суб`єкта господарської діяльності (декларації ФОП за 2018 рік додаються) і її сестра ОСОБА_7 , що підтверджується меморіальними ордерами наданими на запит колишнього представника ОСОБА_3 адвоката Ларазрєвої М.Д. компанією ТОВ “АТЛАНТ-М НА ГАГАРІНА”. У вказаних меморіальних ордерах чітко зазначено, що окрім Позивача платниками за автомобіль також виступали Відповідач та її сестра ОСОБА_7 . Внесок Відповідача на купівлю автомобіля підтверджується банківськими довідкою по її особистому рахунку, у відповідності до якої сума перерахована ОСОБА_3 на користь продавця автомобіля становить 290 000 грн. Сестрою Відповідача була сплачено 166 000 грн. у касу. І лише залишок у сумі 299 000 грн. було сплачено самим ОСОБА_1 . При цьому ані ОСОБА_3 , ані її сестра, не отримували грошових коштів від ОСОБА_1 чи будь-яких третіх осіб, а сплачували особисті кошти. Вказане виключає твердження Позивача щодо спрямованості коштів, начебто отриманих ним за договором позики, на купівлю авто. Крім того звертає на себе увагу той факт, що валютою договору позики, який наданий Позивачем, є долар США, тоді як купівля автомобіля здійснювалась у гривні. Це на думку відповідача також вказує на те, що грошові кошти, у розмірі 30 000 доларів США якщо й були отримані ОСОБА_1 за договором позики, то явно не вони були скеровані на купівлю автомобіля. При цьому ОСОБА_3 взагалі припускає, що вказаний договір позики та боргова розписка були складені ОСОБА_1 та третьою особою через певний час після купівлі автомобілю, лише з метою штучного створення доказів. На це вказує зокрема й декларація самого ОСОБА_1 як державного службовця, подана ним 04.03.2019 року за 2018 рік. Вказана декларація знаходиться у вільному доступі на сайті НАЗК. У ній він зазначає видатки на купівлю автомобіля NISSAN, проте жодного слова не зазначає про укладення договору позики, хоча у відповідності до діючого законодавства як на той час так і на сьогодні він мав повідомити про укладання договору позики як значного правочину на суму 30 000 доларів США. Зважаючи на вищевикладене, Позивачу має бути відмовлено у задоволенні позовної заяви через необґрунтованість.
31.01.2025 року від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій наполягав на задоволенні позовних вимог з підстав, визначених у позовній заяві.
Ухвалою суду від 05.02.2025 року закрито підготовче провадження та призначено розгляд справи по суті.
07.04.2025 року від позивача надійшло клопотання про зупинення провадження у справі до набрання законної сили судовим рішенням у цивільній справі №638/12280/20, яке задоволено ухвалою суду 07.04.2025 року.
17.11.2025 року від позивача надійшло клопотання про поновлення провадження у справі у зв`язку із набранням законної сили рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 24.09.2025 року у цивільній справі №638/12280/20, яке ухвалою суду від 18.11.2025 року задоволено, призначено судове засідання.
У судовому засіданні позивач підтримав позов та просив про його задоволення з підстав, викладених у ньому.
Представник відповідача у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, наголошуючи на їх необґрунтованості. 
Суд, заслухавши вступне слово позивача та представника відповідача, дослідивши надані докази у їх сукупності, вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню, виходячи із наступного.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Відповідно до ст.3 ЦК України, загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність. Вимога справедливості, добросовісності та розумності цивільного законодавства практично виражається у встановлені його нормами рівних умов для участі всіх осіб у цивільних відносинах, закріплені можливості адекватного захисту порушеного цивільного права або інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно ч.ч.1, 3 ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Відповідно до вимог ст.ст. 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Судом встановлено, що позивач в період з 10 серпня 2013 року (свідоцтво про шлюб серія НОМЕР_1 , актовий запис у ДРАЦС №1153) по 24 травня 2019 року (заочне рішення Дзержинського районного суду міста Харкова від 24 травня 2019 року про розірвання шлюбу) перебував у шлюбі з громадянкою ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Відповідно до копії договору № АМ300004191 від 11 квітня 2018 року ТОВ “Атлант-М на Гагаріна” та ОСОБА_1 уклали цей договір купівлі-продажу про придбання ОСОБА_1 автомобіля NISSAN X-TRAIL, універсал-В, бензиновий, з об?ємом двигуна 2488 куб. см., 2017 року випуску, VIN НОМЕР_4 , зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_6 .
Відповідно до п. 2.2. загальна сума договору складає 755000 грн.
11 квітня 2018 року між ОСОБА_4 та ОСОБА_1 укладено договір позики без нарахування відсотків за цільовим використанням суми позики, відповідно до якого ОСОБА_4 передає у власність ОСОБА_1 грошові кошти в сумі 30000 доларів США , що за офіційним актуальним обмінним курсом гривні (25,975) до іноземної валюти (долар США) Нацбанку України становить 779250 гривень, а ОСОБА_1 зобов`язується повернути ОСОБА_4 суму позики в строк, встановлений цим договором (п. 1 вказаного договору).
Відповідно до п. 2 вказаного договору, сторони домовляються, що передані ОСОБА_4 згідно з пунктом першим договору грошові кошти можуть бути використані ОСОБА_1 виключно для придбання в автосалоні ТОВ “Атлант моторз Харків” (юридична адреса: пр-т Гагаріна 185/1, м. Харків, 61009) нового легкового автомобіля NISSAN X-TRAIL, універсал-В.
Згідно частини третьої статті 368 ЦК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до частини першої статті 355 ЦК України майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно).
Статтею 63 СК України визначено, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Підстави набуття права спільної сумісної власності подружжя (тобто перелік юридичних фактів, які є підставами виникнення права спільної власності на майно подружжя) визначені у статті 60 Сімейного кодексу України, якою передбачено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу).
За змістом цієї норми належність майна до спільної сумісної власності подружжя визначається не тільки фактом придбання його за час шлюбу, але і спільністю участі подружжя коштами або працею в набутті майна.
Виходячи з наведеного для правильного застосування статті 60 СК України та визнання майна спільною сумісною власністю суд повинен установити не тільки факт набуття цього майна за час шлюбу, а й той факт, що джерелом його набуття є спільні сумісні кошти або спільна праця подружжя.
Відповідно до частини третьої статті 61 СК України, якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. 
Частина четверта статті 65 СК України встановлює, що договір, укладений одним із подружжя в інтересах сім`ї, створює обов`язки для другого з подружжя, якщо майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового (частина друга статті 65 СК України). 
Правовий аналіз частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. 
Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). Тобто, на рівні закону закріплено об`єктивний підхід, оскільки він не пов`язує виникнення обов`язку другого з подружжя з фактом надання ним згоди на вчинення правочину. Навіть якщо другий з подружжя не знав про укладення договору він вважатиметься зобов`язаною особою, якщо об`єктивно цей договір було укладено в інтересах сім`ї та одержане майно було використано в інтересах сім`ї. 
Такий підхід в першу чергу спрямований на забезпечення інтересів кредиторів. За таких обставин, суди повинні досліджувати, чи отримані грошові кошти були витрачені в інтересах сім`ї, чи підтверджено це відповідними доказами, а також з`ясовувати, чи надавав інший з подружжя у письмовій формі згоду на укладення договору позики. Відповідна правова позиція викладена в постанові Верховного Суду від 21.07.2021 у справі № 361/5840/19 (провадження №61-259ск21). 
У Постанові від 07.10.2020 року у справі № 752/7501/18, Верховний Суд вказав, тлумачення частини четвертої статті 65 СК України дає підстави для висновку, що той з подружжя, хто не брав безпосередньо участі в укладенні договору, стає зобов`язаною стороною (боржником), за наявності двох умов: 1) договір укладено другим із подружжя в інтересах сім`ї; 2) майно, одержане за договором, використане в інтересах сім`ї. Тільки поєднання вказаних умов дозволяє кваліфікувати другого з подружжя як зобов`язану особу (боржника). 
Велика палата ВС у постанові від 30.06.2020 у справі №638/18231/15-ц дійшла висновку, що для визначення, чи є боргові зобов`язання, набуті одним з подружжя, спільними та чи підлягатимуть вони врахуванню під час поділу майна, потрібно з`ясувати, чи укладено договір в інтересах сім`ї, а не у власних, а також чи використано одержане за договором в інтересах сім`ї. 
Якщо один з подружжя, уклавши відповідний правочин, отримує кошти чи інше майно, яке використовує в інтересах сім`ї, то в іншого виникає зобов`язання щодо повернення цих коштів. Однак, якщо гроші одержано для власних потреб, таке боргове зобов`язання поділу не підлягає. 
У Постанові КЦС ВС від 24 листопада 2021 року у справі № 675/347/18-ц суд касаційної інстанції прийшов до висновку, що розписка не підтверджує використання позичених коштів на цілі, зазначені у цій розписці. Як зазначив суд сам по собі факт зазначення у розписці про ціль позики, безумовно, не свідчить про те, що позика була витрачена на придбання вказаного транспортного засобу та про обізнаність позивачки про існування такої позики. 
Тягар доведення обґрунтованості вимог позову за загальними правилами процесуального закону покладається саме на позивача, а не реалізовується у спосіб спростування доводів пред`явлених вимог стороною відповідача, як беззаперечних. Якщо позивач, розпоряджаючись своїми правами на власний розсуд, доведе суду обґрунтованість пред`явлених вимог, то у випадку їх неспростування стороною відповідача у спосіб, визначений законом, лише такі вимоги підлягають задоволенню. 
У постанові КЦС ВС від 18 липня 2018 року у справі № 308/13831/15-ц (стягнення боргу за договором позики солідарно з подружжя) зазначено, що виходячи із системного норм права, в контексті встановлених судами обставин справи, для визначення солідарного характеру обов`язків дружини щодо повернення боргу за договором позики з`ясуванню підлягає питання, чи укладено такий договір позивачем в інтересах сім`ї.
Так, рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова по цивільній справі №638/12280/20 за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про визнання майна спільною сумісною власністю подружжя, стягнення в порядку поділа майна грошової компенсації, припинення права приватної власності подружжя на майно та зустрічним позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль, яке набрало законної сили 04.11.2025 року, встановлено наступні обставини:
« ОСОБА_3 звернулась до Дзержинського районного суду м.Харкова із позовом до ОСОБА_1 , в якому просила: визнати транспортний засіб Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_5 зелений № двигуна НОМЕР_7 , № куз. НОМЕР_4 спільною сумісною власністю подружжя ОСОБА_1 та ОСОБА_3 ; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 в порядку поділу спільного майна подружжя грошову компенсацію вартістю частки у спільній сумісній власності на транспортний засіб Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_5 зелений № двигуна НОМЕР_7 , № куз. НОМЕР_4 ; Визнати за ОСОБА_1 в порядку поділу майна подружжя право приватної власності на транспортний засіб Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_5 зелений № двигуна НОМЕР_7 , № куз. НОМЕР_4 , припинивши право спільної сумісної власності подружжя на нього; стягнути з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 понесені судові витрати, які складаються з судового збору та витрати пов`язаних з проведення експертизи.
26 жовтня 2020 року від ОСОБА_1 до суду надійшла зустрічна позовна заява до ОСОБА_3 , в якій він просить визнати автомобіль Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_5 зелений № двигуна НОМЕР_7 , № куз. НОМЕР_4 особистою приватною власністю ОСОБА_1 , як майна набуте ним за час шлюбу, але за кошти, які належали особисто ОСОБА_1 без сплати будь-якої грошової компенсації на користь його колишньої дружини ОСОБА_3 »
Вищевказаним рішенням суду також встановлено, що спірний автомобіль був придбаний ОСОБА_1 під час перебування в офіційному шлюбі з ОСОБА_3 .
Також, встановлено, що для придбання спірного автомобіля, ОСОБА_1 було укладено договір позики від 11 квітня 2018 року з ОСОБА_4 , відповідно до якого останній отримав грошові кошти виключно для придбання автомобіля NISSAN X-TRAIL, універсал-В в ТОВ «Атлант моторз Харків».
Судом в рішенні по справі №638/12280/20 також констатовано, що кошти на спірний автомобіль були отримання ОСОБА_1 у позику та ці кошти не є результатом спільної участі подружжя в їх отриманні або працею в їх набутті.
Враховуючи, що ОСОБА_8 , який діє в інтересах ОСОБА_3 , подав письмову заяву про визнання позовних вимог ОСОБА_1 та не заперечував проти їх задоволення, судом не встановлено підстав для відмови у задоволенні вказаної заяви, суд дійшов висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 та визнання за ним права особистої власності на автомобіль Nissan X-Trail. Універсал-В, з об`ємом двигуна 2488 куб. см., 2017 року випуску, VIN НОМЕР_4 , зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 як майна, набуте ним за час шлюбу, за кошти, які належали особисто ОСОБА_1 .
Зустрічний позов ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на автомобіль задоволено.
Визнано автомобіль Nissan X-Trail. Універсал-В, з об`ємом двигуна 2488 куб. см., 2017 року випуску, VIN НОМЕР_4 , зеленого кольору, реєстраційний номер НОМЕР_5 , особистою приватною власністю ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_8 , як майно, набуте ним за час шлюбу, за кошти, які належали особисто ОСОБА_1 .
Згідно ч.4 ст. 82 ЦПК України, обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Суд, приймаючи до уваги обставини, встановлені обставини рішенням Шевченківського районного суду м. Харкова від 24.09.2025 року як преюдиційні, вважає, що позивач, на виконання свого процесуального обов`язку не надав належних, і неспростовних доказів на підтвердження своєї позиції щодо придбання автомобіля Nissan X-Trail 2488. 2017 року випуску д.н. НОМЕР_5 зелений № двигуна НОМЕР_7 , № куз. НОМЕР_4 на потреби сім`ї, а також оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, враховуючи те, що обставини, на які посилається позивач як на підставу для задоволення позову не знайшли своє підтвердження в судовому засіданні, суд ухвалює рішення про відмову у задоволенні позову за його недоведеністю. 
Відповідно до статті 141 ЦПК України, а також згідно із пунктом 35 постанови Пленуму Вищого спеціалізованого суду України «Про застосування судами законодавства про судові витрати у цивільних справах» № 10 від 17 жовтня 2014 року із змінами зазначено, що вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати положення статті 141 ЦПК України та керуватися тим, що судовий збір та інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки в задоволенні позову відмовлено, судові витрати слід залишити за позивачем.
Керуючись ст.ст. 3, 4, 5, 12, 13, 76-81, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд, –
ухвалив:
В задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до  ОСОБА_3 про стягнення з солідарного боржника частки виконаного одним із подружжя зобов`язання за договором позики – відмовити.
Судові витрати залишити за позивачем.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Харківського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його складення. Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Відповідно ч.3 ст.354 ЦПК України строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.

Головуючий суддя: