УКРАЇНА
Житомирський апеляційний суд 

Справа №287/228/26 Головуючий у 1-й інст. Винар Л. В. 
Номер провадження №33/4805/940/26
Категорія ч.1 ст.130 КУпАП Доповідач Кузнецов Д. В. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

07 травня 2026 року м.Житомир

Суддя Житомирського апеляційного суду Кузнецов Д.В., за участі захисника Кравчука В.І., розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду в м. Житомирі апеляційну скаргу адвоката Кравчука Василя Івановича в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 19 березня 2026 року, якою останнього визнано винним у вчинені адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Олевського районного суду Житомирської області від 19 березня 2026 року ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, та на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, а саме 17000,00 (сімнадцять тисяч) гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік. Стягнуто з ОСОБА_1 в дохід держави судовий збір у розмірі 665,60 грн.
Згідно з постановою судді місцевого суду, 02.02.2026, о 00 год. 45 хв., на автодорозі М-07, 226 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився.
Не погоджуючись з вказаною постановою судді місцевого суду адвокат Кравчук В.І. в інтересах  ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову скасувати та закрити провадження у зв`язку з відсутністю в діях його підзахисного події і складу адміністративного правопорушення, посилаючись на незаконність постанови. Апеляційна скарга обґрунтована, зокрема, тим, що в матеріалах справи відсутні докази керування  ОСОБА_1 транспортним засобом, його зупинки в процесі руху та законні підстави такої зупинки. Зазначає, що постанова про притягнення його підзахисного до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення адміністративного правопорушення, оскільки по своїй природі є рішенням суб`єкта владних повноважень. Акт огляду на стан сп`яніння та письмове направлення на медичний огляд не містить дату та час складання, письмове направлення не вручалося, також ОСОБА_1 не пропонували пройти огляд в медичному закладі, не роз`яснили права, передбачені законодавством, та не оголосили зміст протоколу про адміністративне правопорушення, що на думку апелянта, є грубим порушенням національного законодавства. Вважає, що відеозапис, доданий до протоколу змінювався або редагувався, що ставить під сумнів автентичність оригіналу. 
Апеляційна скарга містить клопотання про поновлення строку на апеляційне оскарження постанови, оскільки повний текст отримав лише 07.04.2026. 
Розглянувши клопотання про поновлення строку та враховуючи конкретні обставини справи, зокрема, дату отримання повного тексту постанови суду першої інстанції 07.04.2026 і подачу апеляційної скарги 16.04.2026, тобто вкрай незначний пропуск строку апеляційного оскарження, з метою забезпечення вільного доступу до правосуддя, реалізації положень Європейської Конвенції з прав людини та основоположних свобод, суд вважає за необхідне поновити апелянту строк на апеляційне оскарження, як такий, що пропущений з поважних причин.
Дослідивши матеріали справи про адміністративне правопорушення, заслухавши пояснення захисника Кравчука В.І., перевіривши доводи апеляційної скарги, приходжу до наступного висновку.
Згідно зі ст.245 КУпАП України, завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Як зазначено в ст.252 КУпАП, орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Згідно вимог ст. 280 КУпАП, орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення. Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами, як наголошується в ст. 251 КУпАП. 
Дані вимоги закону при розгляді матеріалів за протоколом про адміністративне правопорушення судом першої інстанції загалом дотримані і висновок суду про визнання ОСОБА_1 винуватим у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, за порушення ним п. 2.5 ПДР, є обґрунтованим, відповідає фактичним обставинам справи, підтверджений наявними в матеріалах справи доказами, а зміст постанови відповідає положенням статей 283, 284 КУпАП.
Так, з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №581006 від 02.02.2026 вбачається, що 02.02.2026, о 00 год. 45 хв., на автодорозі М-07, 226 км, водій ОСОБА_1 керував транспортним засобом «Volkswagen Passat», номерний знак НОМЕР_1 , з ознаками алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова). Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в установленому законом порядку відмовився, чим порушив вимоги п.2.5 Правил дорожнього руху України, за що відповідальність передбачена ч.1 ст.130 КУпАП (а.с.5-6).
За змістом п.2.5 Правил дорожнього руху водій повинен на вимогу працівника поліції пройти в установленому порядку медичний огляд для визначення стану алкогольного сп`яніння, впливу наркотичних чи токсичних речовин.
Відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП передбачена за керування транспортними засобами особами в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, а також за передачу керування транспортним засобом особі, яка перебуває в стані такого сп`яніння чи під впливом таких лікарських препаратів, а так само за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду осіб з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції закріплено у ст.266 КУпАП, Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої Наказом МВС України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015 № 1452/735 (далі - Інструкція).
Відповідно до п.6 І-го розділу Інструкції огляд на стан сп`яніння проводиться: поліцейським на місці зупинки транспортного засобу з використанням спеціальних технічних засобів (законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, які відповідають вимогам законодавства про метрологію та метрологічну діяльність); лікарем закладу охорони здоров`я (у сільській місцевості за відсутності лікаря – фельдшером фельдшерсько-акушерського пункту, який пройшов спеціальну підготовку).
Відповідно до п.7 І-го Розділу Інструкції у разі відмови водія транспортного засобу від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу або його незгоди з результатами огляду, проведеного поліцейським, такий огляд проводиться в найближчому закладі охорони здоров`я, якому надано право на його проведення відповідно до статті 266 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі заклад охорони здоров`я).
Відповідно до ч.ч. 2-5 ст. 266 КУпАП огляд водія (судноводія) на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, проводиться з використанням спеціальних технічних засобів. Під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться в присутності двох свідків. Матеріали обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
У разі незгоди водія (судноводія) на проведення огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, поліцейським з використанням спеціальних технічних засобів або в разі незгоди з його результатами огляд проводиться в закладах охорони здоров`я. Перелік закладів охорони здоров`я, яким надається право проведення огляду особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, затверджується управліннями охорони здоров`я місцевих державних адміністрацій. Проведення огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, в інших закладах забороняється.
Огляд осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, здійснюється в закладах охорони здоров`я не пізніше двох годин з моменту встановлення підстав для його здійснення. Огляд у закладі охорони здоров`я та складення висновку за результатами огляду проводиться в присутності поліцейського. Кожний випадок огляду осіб на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, у закладі охорони здоров`я реєструється в порядку, визначеному спеціально уповноваженим центральним органом виконавчої влади в галузі охорони здоров`я.
Огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Вважаю, що винуватість ОСОБА_1 у порушенні п.2.5 Правил дорожнього руху України, крім вищевказаного протоколу про адміністративне правопорушення, підтверджується: актом огляду на стан алкогольного сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів, з якого вбачається, що у ОСОБА_1 виявлено ознаки алкогольного сп`яніння (запах алкоголю із порожнини рота, порушення координації рухів, нечітка мова) та його огляд на стан сп`яніння не проводився; направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 02.02.2026, з якого вбачається, що  ОСОБА_1 у зв`язку з виявленими ознаками алкогольного сп`яніння направлявся для проходження огляду на стан сп`яніння до закладу охорони здоров`я КНП «Олевська ЦЛ» ОМР та при цьому його огляд на стан сп`яніння не проводився; рапортом інспектора взводу № 2 роти № 1 батальйону УПП в Житомирській області ДПП Сингаївського Є.; копією постанови про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6601731 від 02.02.2026;  диском з відеозаписом події. 
Як встановлено під час апеляційного розгляду, суддя місцевого суду дав належну оцінку всім доказам у справі, проаналізував їх у сукупності і взаємозв`язку та дійшов правильного висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Зазначені вище докази жодних сумнівів щодо їх достовірності та допустимості не викликають, оскільки вони оформлені і зібрані у визначеному процесуальним законом порядку.
З приводу апеляційних доводів про відсутність в матеріалах справи доказів керування ним транспортним засобом, апеляційний суд вважає їх безпідставними, оскільки вони спростовуються вищевказаними доказами, зокрема, наявними у матеріалах справи відеозаписами з нагрудних камер працівників поліції.
Так, відповідно до наявних відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції, вбачається, що працівники поліції після зупинки транспортного засобу Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 , підходять до нього та одразу вказують на особу, яка перебуває на передньому пасажирському місці, як на водія авто, оскільки бачили, як він перелазив з місця водія. Згодом було встановлено особу водія ОСОБА_1 , який тривалий час відмовлявся виходити з авто та надавати документи, що посвідчують особу. В ході спілкування з водієм було встановлено, що в нього відсутнє посвідчення водія, проти чого він не заперечував. Також у ОСОБА_1 були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, які були оголошені, а саме: запах алкоголю з порожнини рота. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у визначеному законом порядку на місці зупинки транспортного засобу за допомогою приладу «Драгер» чи в медичному закладі у лікаря нарколога водій ОСОБА_1 категорично відмовився. Водію повідомили про складення відносно нього адміністративних матеріалів за ч.1 ст.130 КУпАП.
Крім цього, згідно з наявним відеозаписом з нагрудних камер ОСОБА_1 не повідомляв працівникам поліції, що за кермом була інша особа, зокрема, дівчина чи хлопець, які також були присутні на місці події та перебували на задньому сидінні автомобіля. 
Версія водія, висловлена в ході спілкування з працівниками поліції, що він сидів позаду із дівчиною, спростовується відеозаписом, з якого вбачається, як працівники поліції одразу підійшли до автомобіля та ОСОБА_1 перебував на передньому пасажирському місці авто. 
Також водій не зміг пояснити працівникам поліції, хто саме із присутніх перебував за кермом. Лише зазначив, що автомобіль належить його матері (час на відео 01 год. 01 хв.).
Особи, що перебували разом із ОСОБА_1 так само не висловлювали заперечення щодо його керування транспортним засобом та не вказували на причетність іншої особи до керування цим авто.
Крім того, після зупинки транспортного засобу, який знаходився одразу попереду службового автомобіля, працівники поліції перебували із увімкненим світлом фар, що дало їм змогу підсвітити та побачити, як водій пересів на пасажирське переднє сидіння, про що одразу йому заявили, як підійшли до авто. 
Крім того, факт керування ОСОБА_1 транспортним засобом підтверджується також даними постанови серії ЕНА №6601731 від 02.02.2026 про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП, за керування транспортним засобом, не маючи права керувати таким транспортним засобом. Доказів оскарження вказаної постанови апеляційному суду не надано. 
Враховуючи вищевикладене, апеляційний суд вважає безсумнівним та доведеним достатніми доказами факт виконання 02.02.2026 о 00 год. 45 хв функцій водія та керування ОСОБА_1 транспортним засобом Volkswagen Passat, номерний знак НОМЕР_1 .
Що стосується доводів сторони захисту про безпідставність причини зупинки транспортного засобу, то вони не заслуговують на увагу з наступних підстав.
Указом Президента № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», з 24.02.2022 року в Україні введено воєнний стан. При введенні воєнного стану, застосовуються такі заходи правового режиму воєнного стану як комендантська година. Комендантська година (заборонений час) це заборона військовою адміністрацією в певний час доби і на певний час перебувати на вулицях та в громадських місцях мешканцям населеного пункту, де встановлено Президентом України воєнний стан.
Контроль дотримання комендантської години мешканцями населеного пункту покладається військовим комендантом на спеціально виділені для цієї мети комендантські патрулі, до складу яких входять поліцейські Національної поліції України та військовослужбовці ЗС України та можуть залучатися військовослужбовці Національної гвардії України та державної прикордонної служби України.
У разі порушення комендантської години, комендантський патруль та правоохоронці можуть, серед іншого, зупиняти транспорт, перевіряти у громадян, у тому числі водіїв, документи, а в разі потреби, проводити огляд транспортних засобів, особистих речей та багажу. При цьому відсутність в законі прямої відповідальності за порушення комендантської години не звільняє осіб від обов`язку її дотримання та не позбавляє уповноважених державою осіб права на вжиття превентивних заходів щодо зупинки водія та перевірки документів, огляду авто та виявлення інших правопорушень і складання адмін.матеріалів.
Як встановлено з матеріалів справи ОСОБА_1 керував транспортним засобом та рухався на ньому під час комендантської години після 24:00 години, біля 00:45 години ночі, тому у працівників поліції були обґрунтовані підстави для зупинки транспортного засобу, та перевірки документів у водія, встановлення особи та причини порушення комендантської години, в ході чого у водія і були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, на підставі чого було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку, від чого водій відмовився. 
Доводи захисника про відсутність вимоги працівників поліції на проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння в найближчому закладі охорони здоров`я спростовується відеозаписом, згідно з яким водію ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу неодноразово було запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння, зокрема, в медичному закладі у лікаря нарколога. 
Посилання захисника на відсутність дати та часу складання в акті огляду на стан сп`яніння з використанням спеціальних технічних засобів та в письмовому направленні на медичний огляд, як на формальне заповнення документів, є необґрунтованим. Відсутність вказаних реквізитів не має значення для правильного вирішення справи, оскільки фактично водій не направлявся на огляд в медичний заклад та не проходив огляд на місці зупинки автомобіля з використанням спеціального технічного засобу через його категоричну відмову від проходження такого огляду, а тому вказане направлення і акт огляду не є ключовим доказом по справі, а оцінюється в сукупності з іншими доказами.
При цьому, помилковими є доводи апеляційної скарги про те, що працівник поліції не вручив ОСОБА_1 письмове направлення на огляд водія транспортного засобу, адже відповідно до вимог пунктів 8, 9 Розділу ІІ Інструкції про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України 09.11.2015р. № 1452/735 з метою забезпечення достовірності результатів огляду водіїв транспортних засобів, які мають бути оглянуті в закладах охорони здоров`я, поліцейський забезпечує доставку цих осіб до найближчого закладу охорони здоров`я не пізніше ніж протягом двох годин з моменту виявлення підстав для його проведення.
Тобто саме працівники поліції мають доставити водія до закладу охорони здоров`я та передати направлення уповноваженому працівнику такого закладу, який в подальшому його заповнює відповідно до вимог Інструкції. При цьому видача письмового направлення особисто водію для самостійного проходження огляду чинним порядком не передбачена. А висловлення пропозиції водію пройти огляд здійснюється поліцейським в усній формі без одночасного вручення письмового направлення.
Також Інструкцією не передбачено роз`яснення працівниками поліції права на можливість повторного проведення огляду у закладі охорони здоров`я, а отже доводи захисника в цій частині є необґрунтованими. 
Крім цього, апеляційним судом не встановлено, що відеозаписи, які долучені до матеріалів справи змінювалися або редагувалися, а отже вказані докази є допустимим та належними. 
Судом відхиляються доводи апелянта щодо не роз`яснення прав ОСОБА_1 , передбачених КУпАП та Конституцією України, оскільки будь-яких обмежень в процесуальних правах водія під час складання протоколу з боку працівників поліції судом не встановлено та може бути компенсовано особою в ході судового розгляду справи, оскільки саме на даному етапі проводиться розгляд справи по суті та можуть бути в повному обсязі реалізовані права, передбачені статтею 268 КУпАП. Як під час складання протоколу, так і в ході судового розгляду водію в повному обсязі було забезпечено реалізацію всіх прав, передбачених ст.268 КУпАП, та жодних істотних обмежень його процесуальних прав не допущено.
Крім того, як вбачається з матеріалів відеозапису працівники поліції роз`яснили водію наслідки відмови у вигляді складення щодо нього протоколу за ч. 1 ст. 130 КУпАП за порушення п.2.5 ПДР України, та здійснили його заповнення у службовому автомобілі та місце подій не залишали. Після складення адміністративних матеріалів водій відмовився від підпису, що підтверджується рапортом працівника поліції. Крім цього, враховуючи позицію водія ОСОБА_1 , який протягом всього спілкування заперечував факт причетності до керування транспортним засобом, апеляційний суд зауважує, що в матеріалах справи містяться достатні докази, що підтверджують факт відмови водія від отримання та ознайомлення з матеріалами. 
Що стосується доводів апеляційної скарги про те, що постанова про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч.2 ст.126 КУпАП та рапорт поліцейського щодо керування транспортним засобом не є належними доказами по справі, то, хоча вони і не є прямими доказами у справі, проте в сукупності і взаємозв`язку з іншими доказами вказують про дотримання працівниками поліції процедури огляду і свідчить про те, що ОСОБА_1 після зупинки транспортного засобу відмовився від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку.
Наведені апелянтом доводи не впливають на правильність висновків суду першої інстанції та не є обставинами, які виключають винуватість ОСОБА_1 в інкримінованому йому правопорушенні, а також не містять посилання на нові факти чи засоби доказування, які б вказували на незаконність ухваленої у справі постанови.
Під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, будь-яких вагомих доказів та доводів на спростування правильності висновків суду про доведеність вини ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП, не надано.
Апеляційним переглядом справи про адміністративне правопорушення не встановлено порушення судом першої інстанції норм закону, які б слугували підставою для скасування чи зміни постанови суду. Висновки суду відповідають фактичним обставинам справи, та не спростовуються доводами апеляційної скарги.
За таких обставин, підстав для скасування постанови судді місцевого суду відносно ОСОБА_1 немає.
Керуючись ст.294 КУпАП, суд 

П О С Т А Н О В И В:

Клопотання адвоката Кравчука Василя Івановича в інтересах ОСОБА_1 задовольнити. Поновити строк на апеляційне оскарження постанови Олевського районного суду Житомирської області від 19 березня 2026 року.
Апеляційну скаргу адвоката Кравчука Василя Івановича в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Олевського районного суду Житомирської області від 19 березня 2026 року - без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя: