УХВАЛА
29 квітня 2026 року 
м. Київ
справа №240/9369/25
адміністративне провадження №К/990/16392/26

Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Шевцової Н. В.,
суддів: Коваленко Н. В., Стеценка С. Г., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 у справі № 240/9369/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся до Житомирського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 ;
- зобов`язати Головне управління пенсійного фонду України в м. Києві призначити ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб» з 31.08.2021.
28.08.2025 рішенням Житомирського окружного адміністративного суду позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в місті Києві від 26.12.2024 про відмову в призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в місті Києві призначити із 31.10.2023 ОСОБА_1 пенсію за вислугу років згідно з пунктом «а» частини першої статті 12 Закону України «Про пенсійне забезпечення звільнених з військової служби та деяких інших осіб».
У задоволенні решти позовних вимог відмовлено.
12.03.2026 постановою Сьомого апеляційного адміністративного суду скасовано рішення суду першої інстанції та ухвалено нове рішення, яким у задоволенні позову відмовлено.
На зазначені рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду позивач подав касаційну скаргу, яку зареєстровано у Верховному Суді 13.04.2026.
Відповідно до статті 129 Конституції України до основних засад судочинства належить забезпечення апеляційного перегляду справи. Касаційне оскарження судового рішення допускається лише у визначених законом випадках.
Згідно із частиною першою статті 328 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України) учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що особи, які беруть участь у справі, у разі якщо не погоджуються із ухваленими судовими рішеннями після їхнього перегляду в апеляційному порядку, можуть реалізувати право на їхнє оскарження у касаційному порядку тільки у визначених законом випадках.
Відповідно до частини першої статті 257 КАС України визначено, що за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно з пунктом 3 частини 6 статті 12 КАС України для цілей цього Кодексу справами незначної складності є справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Відповідно до даних Єдиного державного реєстру судових рішень суд першої інстанції розглянув цю справу за правилами спрощеного позовного провадження.
Відповідно до пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження) не підлягають касаційному оскарженню, крім випадків, якщо: а) касаційна скарга стосується питання права, яке має фундаментальне значення для формування єдиної правозастосовчої практики; б) особа, яка подає касаційну скаргу, відповідно до цього Кодексу позбавлена можливості спростувати обставини, встановлені оскарженим судовим рішенням, при розгляді іншої справи; в) справа становить значний суспільний інтерес або має виняткове значення для учасника справи, який подає касаційну скаргу; г) суд першої інстанції відніс справу до категорії справ незначної складності помилково.
Доведення зазначених обставин та, відповідно, права на касаційне оскарження судових рішень у справах незначної складності покладається на особу, яка подає касаційну скаргу.
Позивач, покликаючись на підпункт «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, вказує, що справа має виняткове значення для позивача.
Винятковість цієї справи для позивача, насамперед, зумовлена тим, що порушення його права сталося не через бездіяльність чи зволікання з його боку, а внаслідок сукупності надзвичайних обставин, які від нього не залежали, адже позивач звернувся до уповноваженого органу із заявою про оформлення та направлення документів для призначення пенсії ще 22.09.2021, тобто одразу після звільнення. Надалі право позивача на пенсію не було реалізовано через невиконання Головним управлінням Державної фіскальної служби у Луганській області (далі - ГУ ДФС у Луганській області) рішення Луганського окружного адміністративного суду від 28.01.2022 у справі № 360/6933/21, втрату документів унаслідок окупації м. Сєвєродонецьк, а також необхідність повторного подання документів і усунення недоліків пакету документів. Отже, у цій справі вирішується питання, чи може особа фактично втратити право на пенсію або істотну частину належних їй виплат виключно через втрату документів, воєнні дії, окупацію території та неналежне виконання державними органами покладених на них обов`язків. Таке питання очевидно виходить за межі звичайного пенсійного спору і має для позивача виняткове особисте значення. 
Отже, позивач опинився у становищі, коли ризики невиконання судового рішення, втрати документів та неналежного оформлення матеріалів фактично були перекладені на нього. Отже, від результату перегляду справи у суді касаційної інстанції залежить реалізація конституційного права позивача на пенсійне забезпечення, отримання належних пенсійних виплат за тривалий період, а також вирішення питання про недопустимість покладення на особу негативних наслідків втрати документів, окупації території та неналежного виконання державними органами своїх обов`язків.
Аналіз доводів касаційної скарги в сукупності з установленими в судових рішеннях судів першої та апеляційної інстанцій обставинами та наданою їм правовою оцінкою дають підстав для висновку про наявність в цьому випадку обставин, наведених у підпункті «в» пункту 2 частини п`ятої статті 328 КАС України, за яких оскаржувані рішення суду першої інстанції та постанова суду апеляційної інстанції підлягають перегляду в касаційному порядку, що є передумовою для перевірки вмотивованості підстав, передбачених частиною четвертою статті 328 КАС України.
Приписами частини четвертої статті 328 КАС України встановлено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
Згідно з пунктом 4 частини другої статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України у касаційній скарзі зазначаються підстава (підстави), на якій (яких) подається касаційна скарга з визначенням передбаченої (передбачених) статтею 328 цього Кодексу підстави (підстав).
Обґрунтовуючи підставу для касаційного оскарження судового рішення, відповідач зазначив, що вона подана на підставі пункту 1 частини четвертої статті 328 КАС України та наголошує, що рішення судів першої та апеляційної інстанції є незаконним у частині визначення дати, з якої позивач почав реалізовувати своє право на призначення пенсії, оскільки ОСОБА_1 звернувся із заявою про оформлення та направлення документів для призначення пенсії ще 22.09.2021 шляхом звернення до ГУ ДФС у Луганській області у спосіб, прямо передбачений Порядком №3-1, не врахувавши висновків Верховного Суду щодо застосування пункту «а» частини першої статті 12 Закону України від 09.04.1992 №2262-XII «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб» (далі - Закон №2262-XII), які сформульовані у постанові від 10.12.2024 у справі № 520/5695/23. 
Позивач наголошує, що незаконність рішення суду апеляційної інстанції полягає також у застосуванні до спірних правовідносин редакції Порядку № 393, чинну після 19.02.2022, не врахувавши висновків Верховного Суду щодо застосування пункту «а» частини першої статті 12 Закону № 2262-XII, статті 17-1 цього Закону, підпунктом «а» пункту 3 Порядку № 393 (у редакції, чинній до внесення змін постановою Кабінету Міністрів України № 119 від 16.02.2022), які сформульовані у постановах від 25.05.2022 у справі № 480/4643/20, від 19.07.2024 у справі № 560/10138/21, від 10.06.2024 у справі № 260/4588/23 та від 27.11.2024 у справі № 420/29256/23.
Позивач звертає увагу, що суд апеляційної інстанції допустив також порушення норм процесуального права, а саме статті 78 КАС України, щодо незастосування преюдиційних обставин, не врахувавши висновків Верховного Суду від 02.11.2022 у справі № 140/6115/21. 
Наведені особою, яка подала касаційну скаргу, аргументи потребують ретельної перевірки та вивчення матеріалів справи, чого не можна виконати на стадії відкриття касаційного провадження, тому проаналізувавши підставу, на якій подано касаційну скаргу у цій справі, Верховний Суд вважає за необхідне здійснити касаційний перегляд оскаржуваних рішень судів попередніх інстанцій у цій справі.
Касаційна скарга відповідає вимогам статті 330 Кодексу адміністративного судочинства України, подана з дотриманням установленого процесуальним законом строку на касаційне оскарження, підстави для повернення касаційної скарги чи відмови у відкритті касаційного провадження, відсутні.
Керуючись статтями 328, 329, 330, 334 Кодексу адміністративного судочинства України, Верховний Суд
У Х В А Л И В:
Відкрити касаційне провадження за касаційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Житомирського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 та постанову Сьомого апеляційного адміністративного суду від 12.03.2026 у справі № 240/9369/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії.
Витребувати з Житомирського окружного адміністративного суду справу № 240/9369/25.
Надіслати учасникам справи копії цієї ухвали разом із копіями касаційної скарги та доданих до неї матеріалів.
Встановити строк для подачі відзиву на касаційну скаргу - десять днів з дня отримання копії цієї ухвали та роз`яснити, що до відзиву додаються докази надсилання (надання) його копій та доданих до нього документів іншим учасникам справи.
Ухвала набирає законної сили з моменту підписання та не оскаржується.

Судді Н. В. Шевцова
Н. В. Коваленко
С. Г. Стеценко