ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

12 травня 2026 року 	м.Суми	

Справа №583/1449/26 
Номер провадження 22-ц/816/2043/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Щербаченко М. В. (суддя-доповідач),
суддів - Собини О. І. , Сидоренко А. П. 
за участі секретаря судового засідання Чуприни В.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом ЦУРКАНОМ Віктором Івановичем, на ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року, яка постановлена у місті Охтирка у складі судді Ярошенко Т.О., 
у справі за скаргою ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом ЦУРКАНОМ Віктором Івановичем, про визнання неправомірними дій державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України АВРАМЕНКО Кароліни Ігорівни

У С Т А Н О В И В:
Короткий зміст позовних вимог та ухвали суду першої інстанції
У березні 2026 року адвокат Цуркан Віктор Іванович, діючи в інтересах боржника у виконавчому провадженні ОСОБА_2 звернувся до суду зі скаргою, в якій просив:
поновити строк звернення до суду зі скаргою; 
визнати неправомірними дії державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах м. Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Авраменко Кароліни Ігорівни в межах виконавчого провадження АСВП №79531690 з примусового виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 №583/2607/25 щодо вчинення дій примусового характеру після постановлення ухвали Сумського апеляційного суду від 13.01.2026 у справі № 583/2607/25 про зупинення дії рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 року та видання постанови державного виконавця від 29.01.2026 про зупинення вчинення виконавчих дій, та доведення заяви сторони виконавчого провадження від 14.03.2026 про закінчення виконавчого провадження до відділу державної виконавчої служби стосовно здійснення запитів, у тому числі: 
від 07.03.2026 року до ДПС України про наявні рахунки у боржників – юридичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців, 
від 08.03.2026 року до податкової служби про РНОКПП або серію (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів, 
а також після набрання законної сили ухвали Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2026 року та доведення заяви сторони виконавчого провадження від 14.03.2026 року про закінчення виконавчого провадження, яку отримано 18.03.2026 року,
19.03.2026 року до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, 
22.03.2026 року до податкової служби про РНОКПП або серію (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів,
23.03.2026 року до ДПС України про наявні рахунки у боржників – юридичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців, стосовно ОСОБА_2 як боржника в межах виконавчого провадження.
Скаргу мотивувала тим, що рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 № 583/2607/25 (2/583/1007/25) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 10.06.2025. 
Постановою Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України від 10.11.2025 року за заявою стягувача ОСОБА_3 було відкрито виконавче провадження.
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 13.01.2026 року відкрите апеляційне провадження та одночасно зупинено дію рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 року. 
На виконання указаної ухвали апеляційного суду постановою державного виконавця від 29.01.2026 року зупинено вчинення виконавчих дій. 
Постановою Сумського апеляційного суду від 10.02.2026 змінено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025, визначено новий розмір аліментів.
За заявою ОСОБА_2 ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2026 року виконавчий лист № 583/2607/26 був визнаний таким, що не підлягає виконанню. До Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України була надіслана заява від 14.03.2026 року про закінчення виконавчого провадження, яка отримана органом державної виконавчої служби 18 березня 2026 року.
При перевірці умов виконання заяви боржника ОСОБА_2 виявлено, що після винесення постанови про зупинення вчинення виконавчих дій державним виконавцем періодично вчинялися дії примусового характеру, зокрема, запити про наявні рахунки у боржника, про РНОКПП або серію (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів тощо.
Оскільки вчинення виконавчий дій було зупинено, вчинення державним виконавцем дій щодо направлення з 07 по 23 березня 2026 року указаних запитів на думку представника боржниці є протиправними та незаконними. 
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року у задоволенні скарги ОСОБА_2 відмовлено. 
Постановляючи указану ухвалу, суд першої інстанції виходив з того, що направлення запитів до державних органів, банківських установ, реєстрів з метою отримання інформації про майно та доходи боржника є заходами щодо установлення майнового стану боржника та підготовки до подальшого виконання рішення суду, і не є заходами примусового виконання рішення, в розумінні статті 10 Закону України «Про виконавче провадження». Факт винесення постанови про зупинення виконавчих дій не позбавляє державного виконавця обов`язку вживати заходів щодо встановлення майнового стану боржника та забезпечення реального виконання судового рішення після поновлення виконавчих дій.
Визнання неправомірними дій державного виконавця можливе лише у разі якщо такі дії порушують права, свободи чи інтереси заявника. Сам по собі факт направлення запитів державним виконавцем жодним чином не порушує прав ОСОБА_2 .
Короткий зміст та узагальнені доводи апеляційної скарги
02 квітня 2026 року представник ОСОБА_2 адвокат Цуркан В.І. подав через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неповне зясування обставин, що мають значення для справи, неправильною оцінкою заявлених вимог та наданих доказів, недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції безпідставно визнав установленими, невідповідність висновків суду установленим фактичним обставинам справи, порушення норм процесуального права, неправильне застосування норм матеріального права, просить скасувати ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року та ухвалити нове рішення по суті поданої скарги.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суддя Ярошенко Т.О. не може об`єктивно, неупереджено розглядати скаргу в порядку судового контролю з примусового виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2025 року у справі №583/2607/25, яке було ухвалено теж суддею Ярошенко Т.О., оскільки указане рішення було змінено постановою Сумського апеляційного суду від 10 лютого 2026 року за апеляційною скаргою ОСОБА_2 . Також зазначає, що суд першої інстанції дійшов до неправильного висновку про те, що направлення запитів до державних органів, банківських установ, реєстрів з метою отримання інформації про майно та доходи боржника є заходами щодо установлення майнового стану боржника та підготовки до подальшого виконання рішення суду, і не є заходами примусового виконання рішення. Заявник апеляційної скарги вважає, що запити про майно, майновий стан та доходи боржника є виконавчими діями та процесуальними рішеннями (діями) виконавця спрямованими на забезпечення виконання рішення. Запити - це невід`ємна частина процесу примусового виконання, яка передує арешту майна або кошів. Із зупиненням виконавчого провадження виконавець не має права вчиняти будь-які виконавчі дії у такому виконавчому провадженні допоки існують обставини, якими обумовлено зупинення виконавчого провадження, поки останнє не буде відновлено на підставі постанови виконавця. Постанова Верховного Суду від 20.07.2022 у справі №370/1226/15, на яку посилається суд першої інстанції, не є релевантною до обставин справи за поданою скаргою.
Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Представник Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Босенко М.М. подав 01 травня 2026 року через систему «Електронний суд» відзив на апеляційну скаргу, який ухвалою апеляційного суду від 12 травня 2026 року повернутий без розгляду.
Фактичні обставини, встановлені судом першої та апеляційної інстанції
Рішенням Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2025 року у справі № 583/2607/25 (2/583/1007/25) стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 аліменти в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 10.06.2025.
22 вересня 2025 року Охтирським міськрайонним судом Сумської області на підставі указаного рішення суду стягувачу було видано виконавчий лист.
10 листопада 2025 року постановою головного державного виконавця Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Авраменко К.І. було відкрито виконавче провадження № 79531690 (а.с.27, 28). 
Ухвалою Сумського апеляційного суду від 13.01.2026 № 583/2607/25 відкрите апеляційне провадження за скаргою ОСОБА_2 та одночасно зупинено дію рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 року (а.с.17, 18).
29 січня 2026 року головним державним виконавцем Авраменко К.І. винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79531690 на підставі пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» до вирішення питання по суті (а.с.20).
Постановою Сумського апеляційного суду від 10.02.2026 змінено рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20.08.2025 в частині визначення розміру стягуваних аліментів та розподілу судових витрат та прийнято нове рішення про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дочки ОСОБА_4 в розмірі 1/6 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до досягнення повноліття дитини, починаючи стягнення з 10 червня 2025 року.
Ухвалою Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 23.02.2026 №583/2607/25 визнано таким, що не підлягає виконанню виконавчий лист Охтирського міськрайонного суду Сумської області № 583/2607/25 від 22.09.2025 про стягнення з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини від усіх видів заробітку (доходів) платника аліментів, але не менше, ніж 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, до повноліття дитини, починаючи стягнення з 10 червня 2025 року (а.с.21).
15 березня 2026 року представником ОСОБА_2 – ОСОБА_5 до Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України була надіслана заява про закінчення виконавчого провадження (а.с.22, 23).
30 березня 2026 року постановою державного виконавця закінчено виконавче провадження № 79531690 на підставі пункту 5 частини першої статті 39 Закону України «Про виконавче провадження» (а.с.47).
З досліджених матеріалів виконавчого провадження № 79531690 судом установлено, що державним виконавцем щодо боржника:
07.03.2026 здійснений запит до ДПС України про наявні рахунки у боржників – юридичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців, 
08.03.2026 здійснений запит до податкової служби про РНОКПП або серію (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів,
19.03.2026 здійснений запит до МВС України щодо зареєстрованих за боржником транспортних засобів, 
22.03.2026 здійснений запит до податкової служби про РНОКПП або серію (за наявності) та номер паспорту, джерела та/або суми доходів, та розміри утриманого податку з доходів,
23.03.2026 здійснений запит до ДПС України про наявні рахунки у боржників – юридичних осіб та/або фізичних осіб – підприємців. 
Мотиви, з яких виходить апеляційний суд та застосовані норми права
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) - це сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Тобто виконавче провадження є процесуальною формою, що гарантує примусову реалізацію рішення суду, яким підтверджені права та обов`язки суб`єктів матеріальних правовідносин цивільної справи.
Одним із засобів юридичного захисту сторін виконавчого провадження при проведенні виконавчих дій є судовий контроль за виконанням судових рішень у цивільних справах, який передбачає, зокрема, можливість здійснення певних процесуальних дій у виконавчому провадженні лише з дозволу суду, а також обов`язок суду розглянути скарги на рішення, дії або бездіяльність державного (приватного) виконавця та інших посадових осіб державної виконавчої служби й позови, що виникають з відносин щодо примусового виконання судових рішень (див. постанову Верховного Суду від 30 жовтня 2024 року в справі № 640/12384/21).
У пункті 9 частини першої статті 2 Закону України «Про виконавче провадження» визначено, що забезпечення права на оскарження рішень, дій чи бездіяльності державних виконавців, приватних виконавців є однією з засад виконавчого провадження.
Під час виконання судових рішень учасники справи мають право оскаржити рішення, дії або бездіяльність органів державної виконавчої служби, їх посадових осіб, виконавців чи приватних виконавців у порядку судового контролю, оскільки виконання судового рішення є завершальною стадією судового розгляду.
Відповідно до статті 447-1 ЦПК України сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права.
Рішення, дії чи бездіяльність виконавця та посадових осіб органів державної виконавчої служби щодо виконання судового рішення можуть бути оскаржені сторонами, іншими учасниками та особами до суду, який видав виконавчий документ, у порядку, передбаченому законом (частина перша статті 74 Закону України «Про виконавче провадження»).
Право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця (постанова Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17).
У своїй послідовній практиці Верховний Суд висновував, що завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим (постанова Верховного Суду від 22 квітня 2020 року у справі № 641/7824/18).
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії (частина перша статті 18 Закону України «Про виконавче провадження»).
Виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону за заявою стягувача про примусове виконання рішення (пункт 1 частини першої статті 26 Закону України «Про виконавче провадження»).
У справі, яка переглядається, установлено, що 29 січня 2026 року головним державним виконавцем Другого Правобережного відділу державної виконавчої служби у Чечелівському та Новокодацькому районах міста Дніпра Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України Авраменко К.І. на підставі пункту 2 частини першої статті 34 Закону України «Про виконавче провадження» винесено постанову про зупинення вчинення виконавчих дій у виконавчому провадженні № 79531690 з примусового виконання виконавчого листа, виданого 22.09.2025 року на виконання рішення Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 20 серпня 2025 року у справі № 583/2607/25.
Після зупинення вчинення виконавчих дій головний державний виконавець Авраменко К.І. 07, 08, 19, 22 та 23 березня 2026 року направляла запити до державних органів, реєстрів з метою отримання інформації про майно, доходи, рахунки, РНОКПП боржника ОСОБА_2 .
Відповідно до другого речення частини четвертої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження» у період зупинення вчинення виконавчих дій виконавець має право звертатися до суду в порядку, встановленому цим Законом, а також вживати заходів до розшуку боржника (його майна) або проведення перевірки його майнового стану.
Отже, оскаржувані дії головного державного виконавця Авраменко К.І. з направлення 07, 08, 19, 22 та 23 березня 2026 року запитів, які за своїм змістом спрямовані на перевірку майнового стану ОСОБА_2 , відповідають вимогам частини четвертої статті 35 Закону України «Про виконавче провадження».
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції, що направлені головним державним виконавцем Авраменко К.І. після зупинення 29.01.2026 року вчинення виконавчих дій запити не є заходами примусового виконання рішення, в розумінні статті 10 Закону України «Про виконавче провадження».
У цьому контексті є помилковими доводи апеляційної скарги про те, що запити про майно, майновий стан та доходи боржника є виконавчими діями. 
Доводи апеляційної скарги щодо неможливості вчинення державним виконавцем будь-яких дій у разі зупинення виконавчого провадження на помилковому тлумаченні норм Закону України «Про виконавче провадження» і не враховують приписи частини четвертої статті 35 цього Закону, яка у період зупинення виконавчих дій надає право державному виконавцю не тільки вживати заходів проведення перевірки майнового стану боржника, а і вживати інших заходів – розшуку боржника, звернення до суду.
З огляду на викладене, та те, що боржником не доведено порушення оскаржуваними діями державного виконавця її прав та інтересів, а також підстав вжиття судом заходів судового контролю за виконанням судового рішення, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про залишення скарги ОСОБА_2 без задоволення. 
Стосовно доводів апеляційної скарги про те, що головуюча суддя Ярошенко Т.О. не могла бути об`єктивною та неупередженою під час розгляду скарги у порядку судового контролю за ухваленим нею судовим рішенням через те, що воно було зміненопостановою Сумського апеляційного суду від 10.02.2026, апеляційний суд зазначає таке.
Згідно з підпунктами 1, 2 частини 7 статті 56 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" суддя зобов`язаний справедливо, безсторонньо та своєчасно розглядати і вирішувати судові справи відповідно до закону з дотриманням засад і правил судочинства; дотримуватися правил суддівської етики, у тому числі виявляти та підтримувати високі стандарти поведінки у будь-якій діяльності з метою укріплення суспільної довіри до суду, забезпечення впевненості суспільства в чесності та непідкупності суддів.
Приймаючи присягу, суддя бере на себе зобов`язання, зокрема, безсторонньо, неупереджено та незалежно здійснювати правосуддя.
Підходи до встановлення наявності упередженості та безсторонності суддів викладені у рішеннях Європейського суду з прав людини. 
Зокрема, у рішенні у справі "Мироненко та Мартиненко проти України". У пунктах 66, 67 цього рішення вказано, що згідно з усталеною практикою ЄСПЛ наявність безсторонності має визначатися для цілей пункту 1 статті 6 Конвенції за допомогою суб`єктивного та об`єктивного критеріїв. 
За суб`єктивним критерієм оцінюється особисте переконання та поведінка конкретного судді, тобто чи виявляв суддя упередженість або безсторонність у цій справі. Відповідно до об`єктивного критерію визначається, серед інших аспектів, чи забезпечував суд як такий та його склад відсутність будь-яких сумнівів у його безсторонності. У кожній окремій справі слід визначити, чи мають стосунки, що розглядаються, такі природу та ступінь, що свідчать про те, що суд не є безстороннім. Особиста безсторонність суду презюмується, поки не надано доказів протилежного.
Застосування одного із цих критеріїв (підходів) або обох залежить від конкретних обставин, пов`язаних зі спірною поведінкою судді.
ЄСПЛ у рішенні від 03.05.2007 у справі "Бочан проти України" вказав, що ЄСПЛ далі нагадує, що "безсторонність", в сенсі пункту 1 статті 6 Конвенції має визначатися відповідно до суб`єктивного критерію, на підставі особистих переконань та поведінки конкретного судді у конкретній справі - тобто жоден із членів суду не має проявляти будь-якої особистої прихильності або упередження, та об`єктивного критерію - тобто чи були у судді достатні гарантії для того, щоб виключити будь-які легітимні сумніви з цього приводу.
Інститут відводу (самовідводу) є однією з найважливіших гарантій здійснення правосуддя неупередженим та справедливим судом. Самовідвід дає змогу виключити найменшу підозру в зацікавленості судді в результатах розгляду конкретної справи, навіть якщо насправді такої зацікавленості немає, оскільки пріоритетною тут є суспільна довіра до суду.
Головною метою відводу є гарантування безсторонності суду, зокрема, щоб запобігти упередженості судді (суддів) під час розгляду справи, а мета самовідводу - запобігання будь-яким сумнівам щодо безсторонності судді.
Підстави для відводу судді визначені статтями 36, 37 ЦПК України.
У справі, яка переглядається, скарга Константиненко В.О. на дії державного виконавця органу примусового виконання у порядку судового контролю за виконанням судового рішення на підставі протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25 березня 2026 року була передана для розгляду судді Ярошенко Т.О., що відповідає приписам статті 33 ЦПК України.
Апеляційна скарга не містить обставин та посилання на докази на їх підтвердження, які б відповідно до статей 36, 37 ЦПК були б підставами для відводу головуючої судді суду першої інстанції, у тому числі, які б викликали сумнів в її неупередженості та об`єктивності при розгляді скарги Константиненко В.О. за суб`єктивним чи об`єктивним критерієм. 
Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (частина перша статті 375 ЦПК України). 
Висновки суду апеляційної інстанції у межах доводів та вимог апеляційної скарги за результатами апеляційного перегляду рішення, свідчать про те, що доводи апеляційної скарги є необґрунтованими, суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції слід залишити без змін.
Висновки суду щодо судових витрат
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржувана ухвала місцевого суду залишається без змін, підстави для розподілу судових витрат, понесених заявником апеляційної скарги у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, немає. Відповідно до статті 141 ЦПК України понесені ОСОБА_2 судові витрати, зважаючи на результати апеляційного перегляду оскаржуваного судового рішення, покладаються на неї.
Керуючись вимогами статей 374, 375, 381, 382 ЦПК України, апеляційний суд

У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка подана її представником – адвокатом ЦУРКАНОМ Віктором Івановичем – залишити без задоволення.
Ухвалу Охтирського міськрайонного суду Сумської області від 31 березня 2026 року – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.

Головуючий   	М. В. Щербаченко	

Судді О. І. Собина 

А. П. Сидоренко