Справа № 199/4528/26
(2/199/4766/26) 

РІШЕННЯ
Іменем України

18.06.2026 року Амур-Нижньодніпровський районний суд м. Дніпра у складі головуючого – судді Авраменка А.М., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, –

ВСТАНОВИВ:

14 квітня 2026 року до Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра звернуся позивач через свого представника із вищевказаним позовом, в обґрунтування якого послався на те, що 18 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський» та відповідачем було укладено кредитний договір №200170903, за умовами якого відповідач отримала кредит, зобов`язавшись його повернути в порядку, строки та на умовах, визначених цим електронним кредитним договором. В подальшому на підставі договору відступлення прав вимоги №7-БМ від 20 липня 2020 року позивач набув прав вимоги до відповідача, як боржника, за вищевказаним кредитним договором. Посилаючись на те, що відповідач свої кредитні зобов`язання не виконала належним чином, внаслідок чого в неї утворилась кредитна заборгованість станом на 11 квітня 2026 року в загальному розмірі 23496,64 гривень, на яку позивачем нараховано на підставі ст.625 ЦК України 3% річних в розмірі 2112,77 гривень, а також інфляційні втрати в розмірі 5137,88 гривень, позивач звернувся до суду із даним позовом, в якому просив стягнути з відповідача вказану заборгованість.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 20 квітня 2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у цивільній справі, яку вирішено розглядати в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін.
Сторонами клопотань про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін суду не подано, відзив від відповідача до суду не надходив, в зв`язку із чим суд вважає за можливе провести розгляд справи по суті за наявними матеріалами справи.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд приходить до наступного висновку на підставі нижчевикладеного.
Судом встановлені наступні фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 18 грудня 2014 року між ПАТ «Банк Михайлівський», як кредитодавцем, та відповідачем, як позичальником, було укладено кредитний договір №200170903 у формі відповідної заяви та тарифів, за умовами якої позичальник отримала кредит у вигляді кредитного ліміту, зобов`язавшись повертати кредити обов`язковими щомісячними платежами в розмірі 3% від фактичної заборгованості, сплативши 39% річних за користування кредитом. Викладене підтверджується копією означеного договору у формі заяви та тарифів.
20 липня 2020 року між ПАТ «Банк Михайлівський», як первісним кредитором, та позивачем, як новим кредитором, укладено договір №7-БМ про відступлення прав вимоги, за умовами п.1 якого сторони дійшли згоди, що на умовах, встановлених цим договором, кредитор передає (відступає) новому кредитору, а новий кредитор приймає належні кредиторові права вимоги до боржників (позичальників, заставодавців/іпотекодавців, поручителів, фізичних осіб), зазначених у Додатку №1 до цього договору. Дані обставини підтверджуються копією означеного договору про відступлення прав вимоги.
В той же час, матеріали цивільної справи не містять копії згаданого вище Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги або ж належних чином оформленого витягу із зазначеного додатку.
Правовідносини, які виникли між сторонами у справі, окрім положень зазначених вище договорів, врегульовані нормами ЦК України, Закону України «Про споживче кредитування».
Так, відповідно до ст.ст.15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст.11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст.1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживче кредитування»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст.1 Закону України «Про споживче кредитування».
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 626, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Згідно до ст.526 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Частиною 1 ст.530 ЦК України передбачено, що якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
При цьому за змістом ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Відповідно до ст.ст.610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Нормою ст.625 ЦК України передбачено, що боржник не звільняться від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання.
За змістом положень ст.ст.512-514, 516 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги). Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсягах і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом. Заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно ст.16 ЦК України однією із форм судового захисту цивільних прав та інтересів є примусове виконання обов`язку в натурі.
За змістом ст.ст.12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Доказування не можу ґрунтуватись на припущеннях.
Оцінюючи дослідженні в ході розгляду справи докази в їх сукупності та взаємозв`язку, суд вважає їх належними, допустимими, достовірними та достатніми для прийняття рішення у справі по суті.
Аналізуючи встановлені в ході розгляду справи на підставі таких доказів фактичні обставини спірних правовідносин в контексті наведених вище норм законодавства, суд приходить до висновку про відсутність достатніх підстав для задоволення позовних вимог. Правова позиція суду, покладена в основу такого результату розгляду справи, ґрунтується на тому, що позивач не є первісним кредитодавцем за кредитним договором №200170903 від 18 грудня 2014 року, а отже його право на пред`явлення позову до відповідача про стягнення кредитної заборгованості за означеним договором має бути належним чином доведено перед судом. Обґрунтовуючи правомірність пред`явлення позовних вимог про стягнення на свою користь з відповідача кредитної заборгованості за кредитним договором №200170903 від 18 грудня 2014 року, позивач посилається на набуття ним відповідного права вимоги до відповідача на підставі договору №7-БМ про відступлення прав вимоги від 20 липня 2020 року. Однак, як вже зазначалось вище, матеріали справи не містять належного, допустимого, достовірного та достатнього доказу, що предметом такого договору про відступлення прав вимоги були в тому числі і права вимоги до відповідача за кредитним договором №200170903 від 18 грудня 2014 року, кредитну заборгованість за яким просить стягнути позивач. В матеріалах справи відсутня копія Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги або ж належним чином оформлений та завірений витяг із вказаного додатку, зі змісту можна б було зробити однозначний та беззаперечний висновок, що позивач на підставі вищевказаного договору про відступлення прав вимоги набув належних ПАТ «Банк Михайлівський» прав вимог до відповідача саме за кредитним договором №200170903 від 18 грудня 2014 року. Наявний же у справі документ у вигляді таблиці з розміром заборгованості та її складовими не може бути оцінений як витяг з Додатку №1, оскільки такий документ не містить ані назви, ані реквізитів, ані жодних позначень та належних реквізитів щодо його правової природи, а отже може бути оцінений судом лише як здійснений позивачем розрахунок заборгованості.
Відтак, наразі в суду не має достатніх та переконливих підстав вважати, що позивач набув прав вимоги до відповідача, а отже і прав вимагати стягнення кредитної заборгованості з відповідача на свою користь за кредитним договором №200170903 від 18 грудня 2014 року.
Таки чином, суд доходить висновку про неправомірність, безпідставність, необґрунтованість та недоведеність заявлених позовних вимог, а отже і про неможливість задоволення позову ні повністю, ні частково на користь позивача.
Вирішуючи питання про розподіл судових витрат, керуючись нормою ст.ст.133, 141 ЦПК України, враховуючи види судових витрат по справі та результат розгляду справи, суд приходить до висновку, що судові витрати, понесені позивачем в ході розгляду справи, відшкодуванню йому не підлягають.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст.ст.11, 15, 16, 202, 205, 207, 512-514, 516, 525, 526, 530, 601-612, 625, 626, 629, 639, 1054, 1055 ЦК України, ст.ст.13, 18 Закону України «Про споживче кредитування», ст.ст.2, 5, 12, 13, 76-81, 89, 95, 133, 141, 223, 258, 259, 263-265, 268, 273, 280, 281, 289, 352, 354, 355 ЦПК України, суд –

ВИРІШИВ:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ 42649746; адреса місцезнаходження: 04112, м. Київ, вул. Авіаконструктора Ігоря Сікорського, 8) до ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ; адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_1 ) про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.  У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Суддя А.М. Авраменко