Справа № 643/19703/25
Провадження № 2/643/2065/26 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.05.2026   м. Харків
Салтівський районний суд міста Харкова в складі:
головуючого - судді Семенової Я.Ю.,
за участю секретаря судового засідання - Кашуби Ю.Г.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Харкові в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко Інеса Валеріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, -
у с т а н о в и в :

Стислий зміст позовних вимог та доводів позивача
Позивач ОСОБА_1 в особі представника – адвоката Курила С.Л. звернулася до Салтівського районного суду міста Харкова з позовною заявою до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко І.В., в якій просить установити факт її, ОСОБА_1 , спільного проживання однією сім`єю з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 2000 року по 14 серпня 2009 року у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 .
В обґрунтування пред`явлених позовних вимог посилалася, що вона, ОСОБА_1 , у 1973 році уклала шлюб з ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , який є сином ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Посилалася, що після укладення шлюбу вони з чоловіком мешкали окремо від його батьків. Зазначила, що у квартирі за адресою: АДРЕСА_1 , проживали ОСОБА_5 та ОСОБА_6 , які відповідно до ордеру на житло були подружжям. Посилалася, що ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , після чого з 2000 року вона, ОСОБА_1 , та її чоловік ОСОБА_4 переїхали до свекра ОСОБА_3 та з того часу проживали разом з ним за адресою: АДРЕСА_1 , вели з ним спільне господарство. Зазначила, що рішенням виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 19.12.2000 її, ОСОБА_1 , було визнано наймачем зазначеної квартири, а у 2001 році вони разом зі свекром ОСОБА_3 приватизували вказану квартиру. Посилалася, що ІНФОРМАЦІЯ_4 ОСОБА_3 помер, а у 2023 році помер її чоловік – ОСОБА_4 . З огляду на викладене, зазначила, що вона є заінтересованою особою в оформленні спадкових прав після смерті свого свекра – ОСОБА_3 , з яким вона спільно проживала протягом 9 років – з 2000 року по 14 серпня 2009 року. 
Аргументи учасників справи
Від відповідачів відзиви на позовну заяву не надходили. 
Від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору пояснення щодо позову не надходили.
17 лютого 2026 року від відповідача Харківської міської ради в особі представника –Громова О.В. надійшли пояснення у справі, в яких останній просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 . Зазначив, що встановлення судом факту проживання однією сім`єю у період з 2000 року по день смерті спадкодавця необхідно позивачці для визначення її спадкоємцем четвертої черги, відповідно до статті 1264 Цивільного кодексу України, та подальшого оформлення спадкових прав на нерухоме майно. Позивачу, який просить суд встановити факт проживання однією сім`єю, необхідно надати докази спільного проживання, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних сім`ї. Посилався, що всупереч цьому позивачем не надано жодного обґрунтованого підтвердження постійного проживання з ОСОБА_3 однією сім`єю, ведення спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних сім`ї. Посилання позивача на місце реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , як і право власності на цю квартиру, на думку представника відповідача, не може бути доказом їх спільного проживання саме однією сім`єю, оскільки не підтверджує наявності у сторін спільного бюджету та побуту, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами подружніх взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних сім`ї. Зауважував, що сама по собі реєстрація місця мешкання за певною адресою не може вказувати та підтверджувати, що особи проживали саме сім`єю. Зазначив, що надані позивачем копії фотографій, на яких зображено коло невстановлених осіб, також не обґрунтовують позовну заяву, оскільки факт спільного відпочинку, спільна присутність на святкуванні свят, самі по собі, без доведення факту ведення спільного господарства, наявності спільного бюджету та взаємних прав і обов`язків, притаманних сім`ї, не можуть свідчити про те, що між позивачем та ОСОБА_3 склались та мали місце, протягом вказаного періоду часу, усталені відносини, які притаманні сім`ї. Наголошував, що покази свідків не можуть бути єдиною підставою для встановлення вказаного факту.
Рух справи
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 10 листопада 2025 року відкрив провадження у справі в порядку загального позовного провадження, призначив проведення підготовчого засідання. Задовольнив клопотання представника позивача про витребування доказів, витребував від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко І.В. таку інформацію: чи відкривалася спадкова справа щодо майна померлого ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та, у разі наявності, витребувати засвідчену копію такої спадкової справи; чи звертався хтось із заявою про прийняття чи відмову від спадщини, чи видавалися свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , та чи залишав він заповіт на випадок своєї смерті.
08 грудня 2025 року на виконання ухвали Салтівського районного суду міста Харкова від 10 листопада 2025 року від приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко І.В. надійшла копія спадкової справи №60/2025, заведеної після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Салтівський районний суд міста Харкова ухвалою від 27 квітня 2026 року закрив підготовче провадження у цивільній справі, призначив справу до судового розгляду у відкритому судовому засіданні з викликом учасників справи.
Участь у справі сторін та інших учасників справи
Позивач та її представник у судове засідання не з`явилися, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялися належним чином та своєчасно, через підсистему «Електронний суд» від представника позивача – адвоката Курила С.Л. надійшла заява про розгляд справи за відсутності позивачки та його представника. У поданій заяві позовні вимоги підтримали, просили їх задовольнити. 
Відповідач ОСОБА_2 у судове засідання не з`явився, про дату, час і місце розгляду справи повідомлявся належним чином та своєчасно, про причину неявки суду не повідомив. 
За правилами п. 4 ч. 8 ст. 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстрована у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Судові повістки, які направлялися судом за зареєстрованим місцем проживання відповідача ОСОБА_2 повернулися до суду, як неотримані відповідачем із зазначенням у довідці про причини повернення – «адресат відсутній за вказаною адресою».
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко І.В. у судове засідання не з`явилася, про дату, час і місце розгляду справи повідомлялася належним чином та своєчасно, надала суду заяву про розгляд справи за її відсутності. 
За правилами п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Беручи до уваги обставини того, що позивач, представник позивача, відповідач ОСОБА_2 та третя особа належним чином та своєчасно повідомлялися про дату, час і місце судового засідання, представником позивача надано суду заяву про розгляд справи за відсутності позивача та її представника, третьою особою ініційовано суду заяву про розгляд справи за її відсутності, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності вказаних учасників справи, проти чого не заперечував присутній у судовому засіданні представник відповідача Харківської міської ради. 
Представник відповідача Харківської міської ради Громов О.В у судовому засіданні заперечував проти задоволення позовних вимог, посилаючись на недоведення позивачкою обставин проживання з померлим ОСОБА_3 та ведення з ним спільного господарства. В обґрунтування обраної позиції посилався, що доказів того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за життя останнього мали спільний побут та бюджет, несли спільні витрати, придбавали майно в інтересах сім`ї, або інших доказів, які б вказували на наявність між сторонами відносин, притаманних сім`ї, позивачем не надано. Зазначив, що посилання позивача на місце реєстрації у квартирі АДРЕСА_2 , як і право власності на цю квартиру, не може бути доказом їх спільного проживання саме однією сім`єю, оскільки не підтверджує наявності у сторін спільного бюджету та побуту, проведення спільних витрат, придбання майна в інтересах сім`ї, наявності між сторонами взаємних прав та обов`язків, інших доказів, які вказують на наявність встановлених між сторонами відносин, притаманних сім`ї. 
Фактичні обставини справи, встановлені судом, та зміст спірних правовідносин
Згідно з копією ордера №317437, виданого Виконавчим комітетом Ленінської Ради народних депутатів міста Харкова 17 жовтня 1980 року, він виданий на ім`я ОСОБА_5 , сім`я якої складається з 2-х чоловік, надано право зайняття однієї кімнати, жилою площею 19,81 кв.м. в квартирі (окремій) АДРЕСА_2 . Зазначено склад сім`ї: ОСОБА_5 , основний квартиронаймач, та ОСОБА_3 – чоловік (а.с. 20-21).
Згідно з копією свідоцтва про смерть № НОМЕР_1 , виданого 30 травня 2001 року Міським відділом реєстрації актів громадянського стану Харківського обласного управління юстиції, ОСОБА_5 померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , про що в книзі реєстрації актів про смерть 30 травня 2001 року зроблено запис за №21. У графі «причина смерті» зазначено: рішення суду Московського району м. Харкова від 20.11.2000 (а.с. 22).
Як убачається з копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , виданого 12 серпня 1953 року, ІНФОРМАЦІЯ_7 народився ОСОБА_4 , про що 31 жовтня 1951 року зроблено відповідний актовий запис №493, батьками якого записані: батько - ОСОБА_3 , мати - ОСОБА_5 (а.с. 35).
Відповідно до копії свідоцтва про укладення шлюбу серії НОМЕР_3 , ОСОБА_4 та ОСОБА_7 15 вересня 1973 року уклали шлюб, зареєстрований Палацом одруження Жовтневого РАЦС м. Харків, про що в книзі реєстрації актів про укладення шлюбу 15 вересня 1973 року зроблено запис №1388. Після укладення шлюбу чоловіку та дружині присвоєно прізвища « ОСОБА_8 » (а.с. 37).
ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 , про що в книзі реєстрації актів про народження 05 липня 1974 року складено запис №809, що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , виданого 05 липня 1974 року (а.с. 36).
Згідно з копією рішення виконавчого комітету Московської районної ради м. Харкова від 19.12.2000, ОСОБА_1 визнано наймачем однокімнатної квартири АДРЕСА_3 , на сім`ю з двох осіб: ОСОБА_1 – наймач, ОСОБА_3 – батько чоловіка (а.с. 23).
Відповідно до копії платіжного доручення №3045/1 від 29 травня 2001 року, ОСОБА_3 доручив філії ХОУ ощадбанку переказати належну йому суму житлового чеку 3 грн 19 коп. одержувачу коштів – Управлінню комунального майна та приватизації за приватизацію кв. АДРЕСА_2 , реєстраційний розпорядження про приватизацію №3045, дата одержання - 26 квітня 2001 року (а.с. 24). 
Відповідно до копії платіжного доручення №3045/2 від 29 травня 2001 року, ОСОБА_1 доручила філії ХОУ ощадбанку переказати належну їй суму житлового чеку 3 грн 19 коп. одержувачу коштів – Управлінню комунального майна та приватизації за приватизацію кв. АДРЕСА_2 , реєстраційний розпорядження про приватизацію №3045, дата одержання - 26 квітня 2001 року (а.с. 25).
Як убачається з копії свідоцтва про право власності на житло № НОМЕР_5 від 26 квітня 2001 року, виданого Відділом приватизації житлового фонду Управління комунального майна та приватизації Головного управління економіки та комунального майна Виконавчого комітету Харківської міської ради, за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 дійсно мають на праві спільної сумісної власності квартиру, яка знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Квартира приватизована згідно з Законом України «Про приватизацію державного житлового фонду», загальна площа квартири становить 40,4 кв.м, свідоцтво видано згідно з розпорядженням від 26 квітня 2001 року №3045 (а.с. 26).
ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_6 , виданого 15 серпня 2009 року Відділом реєстрації актів цивільного стану по м. Харкову Харківського міського управління юстиції, про що в Книзі реєстрації смертей 15 серпня 2009 року зроблено актовий запис за №11323 (а.с. 27).
Позивачем надано копію довідки, виданої КП «Жилкомсервіс» станом на 10.11.2009 за №2061, відповідно до якої ОСОБА_1 проживає постійно та прописана в АДРЕСА_1 . Особовий рахунок відкрито на ім`я ОСОБА_1 . З ІНФОРМАЦІЯ_6 залишилася зареєстрованою 1 особа, помер ОСОБА_3 . Дата прописки – 13.04.1993 (а.с. 28).
ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_4 , що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_7 , виданого 15 вересня 2023 року Першим відділом державної реєстрації актів цивільного стану у місті Харкові Східного міжрегіонального управління Міністерства юстиції, про що в 15 вересня 2023 року складено актовий запис №10071 (а.с. 29).
Згідно з листом приватного нотаріуса Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко І.В. «щодо надання роз`яснень» №78/02-14 від 24.07.2025, адресованого ОСОБА_1 , 24 липня 2025 року нотаріусом було зареєстровано спадкову справу №60/2025 щодо майна ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , за заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом, поданої ОСОБА_1 , у якій остання зазначила, що спадкодавець є батьком її, ОСОБА_1 , чоловіка, з яким вони проживали однією сім`єю. Роз`яснено, що факт проживання однією сім`єю зі спадкодавцем не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини може бути встановлений у судовому порядку в порядку ч. 2 ст. 315 ЦПК України, оскільки законом не визначено іншого порядку встановлення цього факту (а.с. 30). 
Згідно з копією свідоцтва про державну реєстрацію суб`єкта підприємницької діяльності – фізичної особи ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , остання 12 березня 2003 року зареєструвалася, як суб`єкт підприємницької діяльності, про що зроблено запис 06 березня 2003 року в журналі обліку реєстраційних справ за №04058858Ф0120550 (а.с. 38).
Згідно з копією свідоцтва про державну реєстрацію фізичної особи підприємця серії В00 №957611, проведено державну реєстрацію ФО-П ОСОБА_1 , яка проживає за адресою: АДРЕСА_1 , номер запису про включення відомостей про фізичну особу-підприємця до ЄДР 2 480 017 0000 035630 12.03.2003. Державну реєстрацію припинення підприємницької діяльності фізичної особи-підприємця припинено 13 серпня 2009 року, номер запису 29800060003035630 (а.с. 40).
Державною податковою інспекцією України 01 січня 2008 року видано свідоцтво про сплату єдиного внеску серії Д №862233 суб`єкту підприємницької діяльності – фізичній особі ОСОБА_1 . Термін дії свідоцтва з 01.01.2008 по 31.12.2008. Вид діяльності: виготовлення чохлів, місце здійснення діяльності: АДРЕСА_1 . На зворотному боці свідоцтва міститься помітка про продовження його дії з 01.01.2009 по 31.12.2009, вид діяльності: виготовлення чохлів, місце здійснення діяльності: АДРЕСА_1 (а.с. 39).
Згідно з ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2025 року, постановленою по справі №643/13839/25, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа: Харківська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю залишено без розгляду. Роз`яснено заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах (а.с. 43-44).
Відповідно до розпорядження Харківської обласної державної адміністрації від 17 травня 2016 року №181, перейменовано об`єкти топоніміки міста Харкова, зокрема АДРЕСА_4 (а.с. 48-50). 
Згідно з матеріалами спадкової справи №60/2025, заведеної приватним нотаріусом Харківського міського нотаріального округу Харківської області Гуркаленко І.В., зареєстрованої 24 липня 2025 року по книзі обліку та реєстрації спадкових справ за №133, 24 липня 2025 року ОСОБА_1 звернулася до приватного нотаріуса із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 (а.с. 67). 
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про смерть №00052460287 від 17.07.2025, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , місце проживання – АДРЕСА_1 , відомості про заявника – ОСОБА_9 . 15 серпня 2009 року Відділом РАЦС по м. Харкову Харківського міського управління юстиції зареєстровано актовий запис про смерть ОСОБА_3 за №11323 (а.с. 69).
Згідно з Інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) №81976461 від 24.07.2025, наданою приватним нотаріусом ХМНО Гуркаленко І.В., свідоцтва про право на спадщину після смерті ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , не видавалися (а.с. 71-72).
Відповідно до Витягу про реєстрацію в Спадковому реєстрі №81977019 від 24.07.2025, наданого приватним нотаріусом Гуркаленко І.В., після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , 24.07.2025 була заведена спадкова справа №60/2025 (а.с. 73).
Як убачається з Інформаційної довідки зі Спадкового реєстру (заповіти/спадкові договори) №81976571 від 24.07.2025, наданою приватним нотаріусом Гуркаленко І.В., за запитом « ОСОБА_3 » заповіти/спадкові договори ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , відсутні (а.с. 74).
Відповідно до Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00052461403 від 17 липня 2025 року, ОСОБА_3 та ОСОБА_10 , 05 серпня 1956 року уклали шлюб, зареєстрований Харківським міським управлінням міліції, бюро записів актів громадянського стану Ленінського району, актовий запис №784 (а.с. 78).
Згідно з Повним витягом з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про народження №00052461116 від 17 липня 2025 року, ІНФОРМАЦІЯ_10 народилася ОСОБА_11 , матір`ю якої записано ОСОБА_12 . 16 серпня 1956 року на підставі свідоцтва про шлюб від 16 серпня 1956 року та на підставі спільної заяви батьків про визнання батьківства прізвище дитини « ОСОБА_13 » змінено на « ОСОБА_8 », відомості про батька змінено на: « ОСОБА_3 ». Відомості про матір дитини: змінено прізвище « ОСОБА_13 » на « ОСОБА_8 » (а.с. 81).
Відтак, матеріалами спадкової справи знаходить своє підтвердження обставина того, що ОСОБА_3 є батьком ОСОБА_14 .
Як це убачається з Повного витягу з Державного реєстру актів цивільного стану громадян щодо актового запису про шлюб №00052461608 від 17 липня 2025 року, ОСОБА_14 та ОСОБА_15 уклали шлюб, зареєстрований 09 липня 1978 року Палацом «Жовтневий» міста Харкова, актовий запис №708. Прізвище дружини після реєстрації шлюбу – « ОСОБА_16 » (а.с. 82).
Відповідно до інформаційної довідки з Реєстру територіальної громади міста Харкова №12-0003163-2025 від 01.08.2025, інформація про реєстрацію місця проживання/перебування станом на 14.08.2009 ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та будь-яких інших осіб за адресою: АДРЕСА_1 , - відсутня (а.с. 87).
Згідно з копіями карток з питань реєстрації фізичних осіб форми Б, переданих до Департаменту реєстрації Харківської міської ради відповідно до абзацу 1 пункту 3 розділу ІІ «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №888, за адресою: АДРЕСА_1 , проживають: наймач - ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_11 , дата прописки: 22.04.1981, постійна, дата виписки: за рішенням суду оголошена померлою, виписана 13.12.2000, чоловік – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , дата прописки: 22.04.1981, постійна, помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , виписаний 26.08.2009, невістка ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_12 , дата прописки: 13.04.1993 (а.с. 88-90).
З паспорту громадянина України ОСОБА_1 серії НОМЕР_8 , виданого Московським РВХМУУМВС України в Харківській області вбачається, що місце проживання ОСОБА_1 зареєстровано з 13.04.1993 за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 17).
Мотиви, з яких виходив суд, застосовані норми права та висновки суду
За змістом ч. 1 ст. 293 ЦПК України окреме провадження - це вид непозовного цивільного судочинства, в порядку якого розглядаються цивільні справи про підтвердження наявності або відсутності юридичних фактів, що мають значення для охорони прав, свобод та інтересів особи або створення умов здійснення нею особистих немайнових чи майнових прав або підтвердження наявності чи відсутності неоспорюваних прав.
Відповідно до ч. 6 ст. 294 ЦПК України якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження виникає спір про право, який вирішується в порядку позовного провадження, суд залишає заяву без розгляду і роз`яснює заінтересованим особам, що вони мають право подати позов на загальних підставах.
За правилами ч. 2 ст. 315 ЦПК України у судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення.
У п. 2 Постанови Пленуму Верховного Суду України №7 від 30.05.2008 «Про судову практику у справах про спадкування» зазначено, що справи про спадкування розглядаються судами за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на спадкові права й обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
Якщо виникнення права на спадкування залежить від доведення певних фактів, особа може звернутися в суд із заявою про встановлення цих фактів, яка, у разі відсутності спору, розглядається за правилами окремого провадження. Зокрема, у такому порядку суди повинні розглядати заяви про встановлення родинних відносин із спадкодавцем, проживання з ним однією сім`єю, постійного проживання разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, прийняття спадщини, яка відкрилася до 1 січня 2004 року тощо.
Якщо під час розгляду справи у порядку окремого провадження з`ясується, що має місце спір про право, суд на підставі частини шостої статті 235 Цивільного процесуального кодексу України залишає заяву без розгляду та роз`яснює заявникові, що він має право звернутися до суду з позовом на загальних підставах.
Судом установлено, що ухвалою Салтівського районного суду міста Харкова від 09 жовтня 2025 року, постановленою по справі №643/13839/25, заяву ОСОБА_1 , заінтересована особа - Харківська міська рада, про встановлення факту проживання однією сім`єю, залишено без розгляду на підставі ч. 4 ст. 315 ЦПК України. Роз`яснено заявниці, що вона має право подати позов на загальних підставах. 
За правилами ст. 1216 Цивільного кодексу України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Згідно зі ст. 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Відповідно до ст. 1258 ЦК України спадкоємці за законом одержують право на спадкування почергово. Кожна наступна черга спадкоємців за законом одержує право на спадкування у разі відсутності спадкоємців попередньої черги, усунення їх від права на спадкування, неприйняття ними спадщини або відмови від її прийняття, крім випадків, встановлених статтею 1259 цього Кодексу.
Як дійшов висновку Верховний Суд у постанові від 03.05.2018, прийнятій у справі №304/1648/14-ц, провадження № 61-6953св18, в основі спадкування за законом знаходиться принцип черговості, який полягає у встановленні пріоритету прав одних спадкоємців за законом перед іншими. Кожна черга - це визначене коло осіб, з урахуванням ступеня їх близькості спадкодавцеві, яке встановлене законом на підставі припущення про те, що спадкодавець залишив би своє майно найближчим родичам, членам сім`ї, утриманцям і (або) іншим родичам до шостого ступеня споріднення. 
Правилами ст. 1264 ЦК України передбачено, що у четверту чергу право на спадкування за законом мають особи, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
При вирішенні справ щодо встановлення права на спадщину осіб, які проживали зі спадкодавцем однією сім`єю не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини (четверта черга спадкоємців за законом), судам необхідно враховувати правила частини другої статті 3 Сімейного кодексу України про те, що сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
До спадкоємців четвертої черги належать не лише жінка (чоловік), які проживали однією сім`єю зі спадкодавцем без шлюбу, таке право можуть мати також інші особи, якщо вони спільно проживали зі спадкодавцем, були пов`язані спільним побутом, мали взаємні права та обов`язки, зокрема, вітчим, мачуха, пасинки, падчерки, інші особи, які взяли до себе дитину як члена сім`ї, тощо.
Необхідною умовою для встановлення факту постійного проживання заявника разом зі спадкодавцем є доведеність факту їх спільного проживання, як осіб, які складали сім`ю, що передбачає їх пов`язаність спільним побутом, веденням спільного господарства, наявністю між ними взаємних прав і обов`язків у період, не менше ніж п`ять років.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду в постанові від 08 травня 2026 року, прийнятій у справі №534/1255/25, провадження №61-4383св26.
Як виснував Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду у постанові від 22.05.2024, прийнятій у справі №295/4081/23, провадження №61-855св24, якщо вимога про встановлення факту проживання осіб однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, відповідні відносини є спадковими і до них слід застосовувати статтю 1264 ЦК України.
Аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у постанові від 18.09.2023, прийнятій у справі №582/18/21, провадження № 61-20968сво21.
Суд, беручи до уваги, що у даній справі позовна вимога про встановлення факту проживання однією сім`єю заявлена у зв`язку з таким проживанням не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини, доходить висновку, що ці відносини є спадковими і до них слід застосовувати положення ст. 1264 ЦК України.
У постанові Верховного Суду від 24.06.2021, прийнятій у справі №694/646/20, провадження № 61-5208св21, зазначено, що для встановлення факту проживання однією сім`єю, тобто доведення існування передбачених статтею 1264 ЦК України підстав для визнання особи спадкоємцем четвертої черги, необхідні докази, які доводили б у всій сукупності факти щодо ведення особами спільного господарства, наявності у сторін спільного бюджету, спільних витрат, взаємних прав та обов`язків.
Про спільне проживання можуть свідчити наявність спільного бюджету, спільного харчування, купівля майна для спільного користування, участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надання взаємної допомоги, наявність усних чи письмових домовленостей про порядок користування житловим приміщенням, інших обставин, які засвідчують реальність сімейних відносин не менш як п`ять років до часу відкриття спадщини.
Зазначене узгоджується з правовим висновком, викладеним у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18.09.2023, прийнятій у справі №582/18/21, провадження № 61-20968сво21.
Як убачається з матеріалів справи, позивач ОСОБА_1 з 13.04.1993 перебувала на реєстраційному обліку за адресою: АДРЕСА_1 . За вказаною адресою з 22.04.1981 по день смерті – ІНФОРМАЦІЯ_6 значився зареєстрованим ОСОБА_3 .
Водночас, жодного доказу на підтвердження обставин того, що ОСОБА_1 та ОСОБА_3 , за життя останнього, мали спільний бюджет, спільне харчування, купували майно для спільного користування, брали участь у спільних витратах на утримання житла, його ремонт, надавали взаємну допомогу тощо, тобто доказів, які б свідчили про наявність між вказаними особами відносин, притаманних сім`ї, суду не надано. 
Надаючи оцінку доводам позивача у пред`явленому позові про те, що позивач ОСОБА_1 не лише мешкала разом із померлим ОСОБА_3 , але й фактично вела з ним спільне господарство, була єдиною особою, що проживала разом з ним у квартирі, суд зважає на те, що на підтвердження таких посилань позивача суду не надано жодних належних та допустимих доказів, з огляду на що, суд їх відхиляє, як недоведені.
Водночас, суд бере до уваги інші посилання позивача у позові на те, що після смерті ОСОБА_5 у 1997 році, з 2000 року вона та її чоловік ОСОБА_4 переїхали до квартири АДРЕСА_2 , де стали проживати разом з ОСОБА_3 . У подальшому позивачка зазначила, що її чоловік ОСОБА_4 помер у 2023 році, а тому вона є особою, зацікавленою в оформленні спадкових справ після смерті свекра ОСОБА_3 . 
Відтак, посилання позивачки на те, що вона була єдиною особою, що проживала разом з ОСОБА_3 у квартирі АДРЕСА_2 , суперечать її іншим доводам у позові про те, що після смерті у 1997 році матері її чоловіка – ОСОБА_5 , вони разом з чоловіком ОСОБА_4 переїхали проживати до батька ОСОБА_3 . При цьому, ОСОБА_3 (свекор позивачки) помер ІНФОРМАЦІЯ_6 , а її чоловік та син ОСОБА_3 – ОСОБА_4 помер ІНФОРМАЦІЯ_13 .
Разом з тим, суд зауважує, що позивач не скористалася своїм процесуальним правом та не заявила клопотання про допит її, позивача, як свідка, показання якого могли б бути джерелом доказів у силу приписів ст. 76, 90, 92 ЦПК України.
Такими, що не є переконливими суд вважає посилання позивача в позові на те, що її реєстрація, як фізичної особи-підприємця за адресою квартири АДРЕСА_2 , доводить фактичне ведення спільного побуту зі свекром у зазначений нею період, позаяк реєстрація позивача як суб`єкта підприємницької діяльності, за відсутності інших належних, достовірних, допустимих та достатніх доказів, не може свідчити про наявність у неї з ОСОБА_3 взаємних прав та обов`язків, притаманних сімейним відносинам та отримання нею доходів, які становили їх з ОСОБА_3 спільний бюджет.
Що стосується посилань позивача у позові на те, що факт спільного проживання, ведення спільного господарства та побуту, проведення спільного часу між нею та ОСОБА_3 доводиться нею наданими суду фотографіями, на яких зображені її батьки та подружжя ОСОБА_3 та ОСОБА_5 під час підписання на хрестинах онука ОСОБА_2 у 1975 році, а також прогулянка ОСОБА_17 , його дочки та її, позивачки, то суд зважає на таке.
Так, суду надано копію фотографії (фото 1), на якій на передньому плані зображено особу, за якою на дальньому задньому плані вбачається постать іншої особи. Згідно з доданим до копії зображення письмового коментаря позивачки, на ньому зображені ОСОБА_3 та вона, ОСОБА_1 на прогулянці в 1996 році. Разом з тим, достеменно стверджувати, що на наданій суду копії зображення зафіксовані саме ОСОБА_3 та ОСОБА_1 , у суду підстави відсутні. Клопотання про виклик свідків, які б могли підтвердити особи, зображених на копії фотографії людей від позивачки не надходило. Крім того, суд зважає на те, що згідно з коментарем позивачки до даного зображення, на ньому зафіксовані обставини, які мали місце у 1996 році, тобто не у період часу з 2000 року по 14 серпня 2009 року, за який позивач просить установити факт їх з ОСОБА_3 спільного проживання однією сім`єю. Отже, суд відхиляє даний доказ, як недостовірний та неналежний. 
Крім того, суду надано копію фотографії (фото 2), на якій зображені 4 особи, дві – жіночої статі та дві – чоловічої статі. Відповідно до коментаря позивачки до копії даного фото, на ньому зображені ОСОБА_3 , ОСОБА_5 , та її, позивачки, батьки – ОСОБА_18 та ОСОБА_19 , які підписують документи на хрестинах ОСОБА_2 у 1975 році. Однак, стверджувати, що на наданій суду копії фотографії зафіксовані саме вказані позивачкою особи, суд позбавлений можливості, позаяк дійсність цих обставин не підтверджена, зокрема, показами свідків, а відтак, такий доказ суд не може вважати достовірним. Разом з тим, суд не знаходить підстав вважати такий доказ належним, позаяк він жодним чином не доводить обставин того, що у період часу з 2000 року по 14 серпня 2009 року позивачка ОСОБА_1 спільно проживала з ОСОБА_3 однією сім`єю, про що, власне, ОСОБА_1 просить суд установити факт. 
З підстав, аналогічних зазначеним вище, суд відхиляє, як недостовірний та неналежний доказ копію фотографії (фото 3).
Надаючи оцінку доданим позивачкою до позовної заяви поясненням ОСОБА_2 від 11.08.2025 та ОСОБА_20 від «13.01.1954», які містяться на аркушах матеріалів справи 32, 33, суд зазначає, що справжність підписів вказаних осіб у наданих суду письмових поясненнях не засвідчено у встановленому законом порядку, а відтак, можливо лише припускати, що надані суду пояснення підписані саме цими особами, а, відповідно до вимог ч. 6 ст. 81 ЦПК України, доказування не може ґрунтуватися на припущеннях. 
При цьому суд зауважує, що позивачем не заявлялося клопотання про виклик та допит таких осіб, як свідків, які б могли підтвердити у судовому засіданні наведені в письмових поясненнях відомості.
Водночас, суд наголошує, що згідно з ч. 1 ст. 90 ЦПК показання свідка - це повідомлення про відомі йому обставини, які мають значення для справи.
У силу приписів ст. 91 ЦПК України виклик свідка здійснюється за заявою учасника справи. У заяві про виклик свідка зазначаються його ім`я, місце проживання (перебування) або місце роботи, обставини, які він може підтвердити. Заява про виклик свідка має бути подана до або під час підготовчого судового засідання, а якщо справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження, - до початку першого судового засідання у справі. В ухвалі про відкриття провадження у справі або в іншій ухвалі, якою суд вирішує питання про виклик свідка, суд попереджає свідка про кримінальну відповідальність за завідомо неправдиве показання чи відмову від давання показань на вимогу суду.
Відтак, позивач, не реалізувала належне їй право заявити клопотання про виклик та допит свідків, водночас, положеннями ч. 4 ст. 12 ЦПК України закріплено, що кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
З огляду на наведене вище, суд вважає, що надані позивачем до позову пояснення осіб, викладені у письмовому вигляді, не є належними та достовірними доказами на підтвердження вказаних позивачем обставин, а відтак, судом такі пояснення до уваги не приймаються.
Як це унормовано положеннями ч. 1 ст. 12 ЦПК України, цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Правилами ч. 6 ст. 81 ЦПК України закріплено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 76, ч. 1, 2 ст. 77, ч. 2 ст. 78, ч. 1 ст. 95 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються зокрема письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Обставини справи, які за законом можуть бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
За змістом ст. 80 ЦПК України достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування. Питання про достатність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Вирішення цієї цивільної справи та ухвалення у ній відповідного законного й обґрунтованого рішення неможливе без встановлення фактичних обставин, вибору норми права та висновку про права та обов`язки сторін. Усі ці складові могли бути з`ясовані лише у процесі доказової діяльності, метою якої є, відповідно до ЦПК України, всебічне і повне з`ясування всіх обставин справи, встановлення дійсних прав та обов`язків учасників спірних правовідносин.
Подавши свої докази, позивач реалізував своє право на доказування і одночасно виконав обов`язок із доказування, оскільки ст. 81 ЦПК закріплює правило, за яким кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Обов`язок із доказування покладається також на осіб, яким надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси (ст. 43, 49 ЦПК України). Тобто, процесуальними нормами встановлено, як право на участь у доказуванні (ст. 43 ЦПК України), так і обов`язок із доказування обставин.
Позивач, надавши суду заяви, в яких просила проводити розгляд справи за її відсутності, тим самим підтвердила, що подала усі докази на обґрунтування своїх вимог разом із позовною заявою. 
За змістом ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Беручи до уваги наведене вище, суд доходить висновку, що позивачем не надано належних, допустимих, достовірних та достатніх доказів для підтвердження факту її проживання разом з ОСОБА_3 однією сім`єю не менше п`яти років, а саме, з 2000 року по 14 серпня 2009 року за адресою – АДРЕСА_1 . Лише сам факт реєстрації місця проживання позивачки ОСОБА_1 та ОСОБА_3 за адресою вказаного жилого приміщення, за відсутності жодних інших доказів, не дає суду підстав стверджувати, що між позивачкою та ОСОБА_3 мали місце відносини, притаманні сімейним, що позивачка та ОСОБА_3 були пов`язані веденням спільного господарства, спільним бюджетом, наявністю між ними взаємних прав та обов`язків, з огляду на щосуд не знаходить підстав для задоволення позовних вимог позивачки до Харківської міської ради про встановлення такого факту.
Що стосується вимог позивачки до відповідача ОСОБА_2 , то суд вважає за необхідне відмовити у задоволенні позовних вимог до такого відповідача з таких підстав.
Так, як установлено судом, ОСОБА_3 помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
Матеріалами спадкової справи знаходить своє підтвердження обставина того, що дружина ОСОБА_3 – ОСОБА_5 , померла ІНФОРМАЦІЯ_3 , тобто до дня смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_4 .
У ОСОБА_3 та ОСОБА_5 народилося двоє дітей: дочка ОСОБА_21 , ІНФОРМАЦІЯ_14 , та син – ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_15 .
ІНФОРМАЦІЯ_8 у ОСОБА_4 та ОСОБА_1 народився син - ОСОБА_2 .
Матеріали спадкової справи містять відомості про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 до нотаріуса звернулася лише ОСОБА_1 , таке звернення мало місце 24 липня 2025 року. 
Відомостей про те, що із заявою про прийняття спадщини після смерті батька ОСОБА_3 зверталися його діти – ОСОБА_4 та ОСОБА_22 або онук ОСОБА_3 - ОСОБА_2 , як матеріали спадкової справи, заведеної після смерті ОСОБА_3 , так і матеріали цивільної справи, не містять. 
ІНФОРМАЦІЯ_9 помер ОСОБА_4 , син ОСОБА_3 . 
Відтак, матеріалами справи знаходить своє доведення обставина того, що ОСОБА_2 , якого позивач залучила до участі у справі як співвідповідача, не звертався до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини після смерті діда ОСОБА_3 . Докази на підтвердження обставин того, що ОСОБА_2 прийняв спадщину фактично, у матеріалах справи відсутні. 
У пред`явленому позові позивачем не обґрунтовано, які права та інтереси позивачки порушує, не визнає або оспорює ОСОБА_2 , будучи залученим останньою співвідповідачем у справі. Водночас, відповідач - це особа, яка, на думку позивача, або відповідного правоуповноваженого суб`єкта, порушила, не визнала чи оспорила суб`єктивні права, свободи чи інтереси позивача.
Неналежний відповідач - це особа, притягнута позивачем як відповідач, стосовно якої встановлено, що вона не повинна відповідати за пред`явленим позовом за наявності даних про те, що обов`язок виконати вимоги позивача лежить на іншій особі - належному відповідачеві.
Під час здійснення правосуддя у цивільних справах суд першої інстанції, неухильно дотримуючись норм матеріального та процесуального права, повинен забезпечити їх справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення з метою захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Правильне визначення складу сторін у справі є запорукою ухвалення законного і справедливого судового рішення.
При цьому, пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі чи залишення заяви без руху, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України.
Так, Велика Палата Верховного Суду у постанові від 17.04.2018 у справі №523/9076/16-ц, провадження № 14-61цс18, виснувала, що пред`явлення позову до неналежного відповідача не є підставою для відмови у відкритті провадження у справі, оскільки заміна неналежного відповідача здійснюється в порядку, визначеному ЦПК України. За результатами розгляду справи суд відмовляє в позові до неналежного відповідача та приймає рішення по суті заявлених вимог щодо належного відповідача. Тобто, визначення відповідачів, предмета та підстав спору є правом позивача. Натомість, встановлення належності відповідачів й обґрунтованості позову - обов`язком суду, який виконується під час розгляду справи, а не на стадії відкриття провадження.
Вирішуючи питання про склад осіб, які братимуть участь у справі, суд повинен враховувати характер спірних правовідносин, визначену ним норму матеріального права, яка підлягає застосуванню, та матеріально-правовий інтерес у вирішенні справи.
При пред`явленні позову до не до того відповідача суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів. Суд зобов`язаний вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і стосовно тих відповідачів, які зазначені у ньому. При цьому, у випадку неможливості розгляду справи без участі співвідповідача чи співвідповідачів, у зв`язку з характером спірних правовідносин, суд залучає його чи їх до участі у справі лише за клопотанням позивача.
Згідно з вимогами ст. 50, 51 ЦПК України позов може бути пред`явлений спільно кількома позивачами або до кількох відповідачів. Кожен із позивачів або відповідачів щодо другої сторони діє в цивільному процесі самостійно.
Як убачається зі змісту наведених норм права, саме на позивача покладено обов`язок визначати відповідача у справі. При цьому суд при розгляді справи має виходити із складу осіб, які залучені до участі у справі позивачем. У разі пред`явлення позову до неналежного відповідача, суд не вправі зі своєї ініціативи і без згоди позивача залучати інших відповідачів до участі у справі як співвідповідачів та зобов`язується вирішити справу за тим позовом, що пред`явлений, і відносно тих відповідачів, які зазначені в ньому.
Так, беручи до уваги обставину того, що позивач ОСОБА_1 просить установити факт її спільного проживання з ОСОБА_3 у період з 2000 року по день його смерті - ІНФОРМАЦІЯ_4 , обґрунтовуючи мету звернення з такими позовними вимогами необхідністю подальшого оформлення її спадкових прав після смерті свекра ОСОБА_3 , то задоволення таких позовних вимог може порушити права іншого спадкоємця, який спадщину прийняв, а тому належними відповідачами у таких правовідносинах є спадкоємці, які прийняли спадщину. Водночас, за відсутності таких спадкоємців, відповідачем виступає територіальна громада в особі органу місцевого самоврядування за місцем відкриття спадщини.
Подібні висновки, викладені у постановах Верховного Суду: від 03 жовтня 2018 року у справі №2516/1356/12-ц (провадження № 61-28938 св 18); від 15 січня 2020 року по справі №200/9984/16-ц (провадження №61-11977 св 19); від 25 березня 2020 року по справі №140/871/16-ц (провадження №61-38046 св 18); від 03 червня2020 року по справі №297/2591/14-ц (провадження №61-13025св18); від 20 грудня 2021 року по справі №502/1603/18 (провадження №61-10329 св 21); від 10 лютого 2023 року по справі №604/1379/20 (провадження №61-12279св22).
Разом з тим, у ході судового розгляду даної справи судом установлено, що ніхто зі спадкоємців ОСОБА_3 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_4 , після його смерті не звертався до нотаріуса із заявами про прийняття спадщини, натомість із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_3 звернулася до нотаріуса тільки ОСОБА_1 , позивач у справі.
Отже, ОСОБА_2 , якого позивач залучила співвідповідачем у даній справі, після смерті діда ОСОБА_3 спадщину не приймав, а відтак, відповідач ОСОБА_2 не є належним відповідачем у цій справі. Відомості про інших спадкоємців, які б прийняли спадщину після смерті ОСОБА_3 , в матеріалах справи відсутні.
З огляду на викладене, суд доходить висновку про відмову у задоволенні позовних вимог позивача ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , як таких, що пред`явлені до неналежного відповідача.
Водночас, позивачкою правильно визначено відповідачем у даній справі – Харківську міську раду, позовні вимоги до якої суд залишив без задоволення з підстав їх недоведеності та про що суд навів відповідне обґрунтування вище у даному рішенні.  
Розподіл судових витрат
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог позивача, судові витрати слід залишити за позивачем.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 11, 12, 13, 81, 89, 209, 247, 258, 263-265 ЦПК України, суд
в и р і ш и в :

У задоволенні позову ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , Харківської міської ради, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко Інеса Валеріївна, про встановлення факту проживання однією сім`єю, – відмовити.
Рішення може бути оскаржене протягом тридцяти днів з дня проголошення рішення або з дня складення повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи безпосередньо до Харківського апеляційного суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасники справи:
позивач – ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_16 , реєстраційний номер облікової картки платника податків: НОМЕР_9 , зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_1 ;
відповідач – ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_17 , реєстраційний номер облікової картки платника податків невідомий, зареєстроване у встановленому законом місце проживання (перебування): АДРЕСА_5 ;
відповідач – Харківська міська рада, код ЄДРПОУ: 04059243, адреса місцезнаходження: 61003, м. Харків, майдан Конституції, №7;
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору – приватний нотаріус Харківського міського нотаріального округу Гуркаленко Інеса Валеріївна, адреса місцезнаходження: 61064, м. Харків, Григорівське шосе, буд. 53, прим. І.
Повне судове рішення складено 22 травня 2026 року.

Суддя : Я.Ю. Семенова