РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
17 червня 2026 р.  Справа № 120/2841/26

Суддя Вінницького окружного адміністративного суду Альчук М.П., розглянувши матеріали справи за позовом ОСОБА_1 до Цетрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці про визнання протиправним та скасування постанови, -

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного адміністративного суду звернулась фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі – позивачка) з адміністративним позовом до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (далі – відповідач) про визнання протиправною та скасування постанови про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-5/ВІ/а-2 від 28.01.2026 року.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що відповідачем винесено оскаржувану постанову про накладення штрафу на позивачку за відсутності законодавчо визначених підстав та із допущенням порушень вимог чинного законодавства щодо процедури розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
Зокрема, відповідач застосував не чинну редакцію Порядку накладення штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення (далі – Порядок № 509), що затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 17.07.2013 року № 509. 
Акт фактичної перевірки позивача ГУ ДПС у Вінницькій області від 06.11.2025 не міг слугувати підставою для накладення штрафу. Оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята без участі позивача, була винесена без факту детальної перевірки матеріалів справи та отримання пояснень позивача, що в сукупності призвело до порушення законодавства та винесенню оскаржуваної постанови.
ОСОБА_1 була позбавлена можливості висловити свої доводи, що свідчить про неповноту проведеної відповідачем перевірки. Окрім того, позивачкою не було допущено порушення вимог законодавства про працю та зайнятість населення.
Ухвалою суду від 10.03.2026 року відкрито провадження у справі та ухвалено розгляд справи проводити за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін, за наявними у справі матеріалами. Також, даною ухвалою встановлено сторонам строк для подання заяв по суті справи.
Від представника відповідача надійшов відзив на позовну заяву, у якому відповідач заперечує щодо задоволення позовних вимог. В обґрунтування цієї позиції зазначається, що працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області 06.11.2025 року проведено фактичну перевірку діяльності позивача, як фізичної особи-підприємця, за результатами якої було складено акт фактичної перевірки від 06.11.2025 року № /5/02-32-07-05/ НОМЕР_1 , згідно з яким було встановлено використання праці працівника без належного оформлення трудових відносин.
Позивачем не надано доказів, які це спростовують. Акт перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області № /5/02-32-07-05/2966419606 від 06.11.2025 року є документом на підставі якого уповноваженою особою міжрегіонального управління прийнято рішення про накладення штрафу на ФОП ОСОБА_1 . 
Процедура накладення штрафу на позивача здійснювалась у чинній редакції Порядку № 509 та відповідно відповідачем не допущено порушень цієї процедури.
З`ясувавши доводи сторін, викладені в заявах по суті справи, дослідивши матеріали справи та надавши оцінку наявним доказам в їх сукупності, суд встановив наступне.
Згідно з свідоцтвом про державну реєстрацію фізичної особи-підприємця від 07.04.2000 року позивачка є фізичною особою-підприємцем. Підприємницька діяльність нею здійснюється у сфері роздрібної торгівлі.
Працівниками ГУ ДПС у Вінницькій області 06.11.2025 року проведено фактичну перевірку позивачки, як фізичної особи-підприємця, за місцем здійснення підприємницької діяльності в магазині " ІНФОРМАЦІЯ_1 ", що розташований за адресою: Вінницька область, с. Ковалівка, вул. Центральна, буд. 2.
За результатами проведеної перевірки складено акт фактичної перевірки від 06.11.2025 року, згідно з яким встановлено використання праці працівника без належного оформлення трудових відносин, а також не повідомлення Державній податковій службі та її територіальним органам про прийняття працівника на роботу.
Матеріали фактичної перевірки 12.01.2026 року надіслано ГУ ДПС у Вінницькій області відповідачу для відповідного реагування.
Постановою про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-5/ВІ/а-2, винесеною 28.01.2026 року заступником начальника Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці, накладено на позивачку штраф у сумі 80000 грн. на підставі абз. 2 ч. 2 ст. 265 КЗпП України.
Дане рішення одночасно є предметом оскарження у даній справі.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, що виникли між сторонами та визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходить із наступного.
Частиною 2 статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Механізм накладення на суб`єктів господарювання та роботодавців штрафів за порушення законодавства про працю та зайнятість населення визначається Порядком № 509.
Постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 року № 823 "Деякі питання здійснення державного нагляду та контролю за додержанням законодавства про працю" (далі – Постанова № 823) внесено зміни до Порядку № 509.
Постановою Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 року у справі № 640/17424/19, залишеною без змін постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 14.09.2021 року, визнано протиправною та не чинною Постанову № 823 якою, серед іншого, внесено зміни до Порядку № 509.
Відповідно до ч. 2 ст. 255 КАС України рішення Окружного адміністративного суду міста Києва від 28.04.2021 року набрало законної сили 14.09.2021 року
Згідно з приписами ст. 265 КАС України з моменту набрання законної сили відповідним рішенням суду нормативно-правовий акт втрачає чинність повністю або в окремій його частині.
Відповідно до положень ст. 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі.
Цей принцип, закріплений у ч. 1 ст. 58 Конституції України, підлягає розумінню так, що дія акта починається з моменту набрання ним чинності і припиняється з втратою актом чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Конституційний Суд України 30.09.2010 року ухвалив рішення № 20-рп/2010 у справі щодо конституційності Закону України «Про внесення змін до Конституції України» від 08.12.2004 року № 2222-IV, яким визначено юридичні наслідки визнання нормативно-правового акта не чинним, часові межі чинності такого акта, а також і відповідні межі дії відновлених норм з початкової редакції Основного Закону.
Таким чином, на сьогодні, за загальним правилом, моментом припинення календарної дії приписів закону в цих випадках є момент набрання законної сили відповідним судовим рішенням. Отже, відповідний акт визнається не чинним на майбутнє і чинним до цього – протягом певного проміжку часу (останнім днем його календарної чинності є той, що передує одному з зазначених моментів). Визнання не чинним акта може призводити до відновлення дії іншого акта, початковим календарним днем якої є відповідний з вказаних моментів.
Визнання акта суб`єкта владних повноважень не чинним означає втрату чинності таким актом з моменту набрання чинності відповідним судовим рішенням або з іншого визначеного судом моменту після прийняття такого акта.
Визнання не чинною з 14.09.2021 року в судовому порядку Постанови № 823 впливає на результат розгляду цієї справи по суті, оскільки станом на час виникнення спірних правовідносин (як проведення фактичної перевірки, так і винесення спірної постанови про накладення штрафу) відповідні норми Постанови № 823 не були діючими.
Відповідно, Порядок № 509 підлягав застосуванню відповідачем в редакції, чинній до внесення в нього змін Постановою № 823.
Згідно з п. 2 Порядку № 509 в редакції, чинній до внесення в нього змін Постановою № 823, штрафи можуть бути накладені на підставі акта документальної виїзної перевірки ДФС, її територіального органу, в ході якої виявлені порушення законодавства про працю.
Таким чином, відповідач мав би можливість вирішувати питання щодо накладення штрафу на позивача на підставі акта документальної виїзної перевірки ГУ ДПС у Вінницькій області. В той же час, документальна виїзна перевірка ГУ ДПС у Вінницькій області не проводилась, адже була проведена фактична перевірка позивача.
Таким чином, акт фактичної перевірки позивача від 06.11.2025 року не міг слугувати підставою для накладення на неї штрафу.
Окрім того, згідно з п.п. 6-8 Порядку № 509 в редакції, чинній до внесення в нього змін Постановою № 823, про розгляд справи уповноважені посадові особи письмово повідомляють суб`єктів господарювання та роботодавців не пізніше ніж за п`ять днів до дати розгляду рекомендованим листом чи телеграмою, телефаксом, телефонограмою або шляхом вручення повідомлення їх представникам, про що на копії повідомлення, яка залишається в уповноваженої посадової особи, що надіслала таке повідомлення, робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. Справа розглядається за участю представника суб`єкта господарювання або роботодавця, щодо якого її порушено. Справу може бути розглянуто без участі такого представника у разі, коли його поінформовано відповідно до пункту 6 цього Порядку і від нього не надійшло обґрунтоване клопотання про відкладення її розгляду. Розгляд справи розпочинається з представлення уповноваженої посадової особи, яка її розглядає. Зазначена особа роз`яснює особам, які беруть участь у розгляді справи, їх права і обов`язки. Під час розгляду справи заслуховуються особи, які беруть участь у розгляді справи, досліджуються докази і вирішується питання щодо задоволення клопотання. Постанова про накладення штрафу складається у двох примірниках за формою, встановленою Мінсоцполітики, один з яких залишається в уповноваженої посадової особи, що розглядала справу, другий – надсилається протягом трьох днів суб`єктові господарювання або роботодавцю, стосовно якого прийнято постанову, або видається його представникові, про що на ньому робиться відповідна позначка, засвідчена підписом такого представника. У разі надсилання примірника постанови поштою у матеріалах справи робиться відповідна позначка.
Таким чином, при винесенні оскаржуваної постанови, відповідач був зобов`язаний повідомити та забезпечити можливість участі позивача у розгляді справи не пізніше ніж за 5 днів до її розгляду, розглядати справу в його присутності, роз`яснити права, заслухати його пояснення, дослідити докази, і лише після цього прийняти оскаржувану постанову. Дані дії відповідачем здійснено не в повному обсязі, а саме хоч і відповідачем направлено лист, проте не дотримано термінів. Позивачеві надіслали лист з повідомленням про початок адміністративного провадження від 14.01.2026 року, який вручено 07.02.2026 року. Центрально-Західногим міжрегіональногим управлінням Державної служби з питань праці 28.01.2026 року винесено постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-5/ВІ/а-2 від 28.01.2026 року, що свідчить про порушення вимог Порядку № 509 при винесенні оскаржуваної постанови.
Порядок № 509 передбачає, що справу може бути розглянуто лише після належного інформування суб`єкта господарювання, про що має бути відповідна позначка. В матеріалах справи міститься така відмітка проте вже після винесення постанови. Факт направлення рекомендованого листа, що позивач отримав 04.02.2026 року, тобто після оформлення постанови від 28.01.2026 року № ЦЗ-5/ВІ/а-2, не може свідчити про дотримання відповідачем пункту 6 Порядку № 509. Фактично ОСОБА_1 не мала можливості надати власні пояснення.
Отже, справа про накладення штрафу була розглянута за відсутності особи, яка притягалася до відповідальності, без належного її сповіщення про дату, час та місце розгляду справи, тобто, з порушенням вимог, встановлених Порядком № 509.
Внаслідок цього, позивачку було позбавлено можливості реалізувати своє право на надання пояснень, подання доказів на підтвердження своїх доводів, ставити питання учасникам провадження, висловлення заперечень чи скористатись послугами адвоката, що вказує на порушення принципу змагальності.
При цьому, суд зазначає, що порушення органами державної влади встановленої законом процедури здійснення контрольних повноважень, зокрема, позбавлення права на участь особи (не враховано заперечення на акт перевірки), щодо якої здійснюють контрольні заходи, є істотним, а не формальним порушенням.
Аналогічного правового висновку дійшов Верховний Суд у постановах № 806/2554/16 від 20.06.2018 року, № 502/1664/16-а від 29.03.2019 року та Сьомий апеляційний адміністративний суд у постановах № 296/2946/22 від 31.10.2022 року, № 727/530/23 від 03.10.2023 року.
Вирішуючи цю справу суд враховує також правові висновки, викладені Верховним Судом у постановах від 28.04.2020 року у справі № 420/3197/19, від 21.08.2020 року у справі № 822/1037/18, від 25.02.2022 року у справі № 420/7851/19, в яких вказано, що відомості, викладені в акті перевірки податкового органу, підлягають перевірці та оцінці на підставі наявних доказів під час розгляду справи управлінням Держпраці.
Це свідчить, що викладені в акті перевірки відомості не є беззаперечним доказом вини особи у порушенні вимог законодавства про працю, а підлягають перевірці.
Як підтверджують матеріали справи, оскаржувана постанова про накладення штрафу прийнята без участі позивачки, яка не вчасно повідомлена про проведення процедури накладення на неї штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення та була позбавлена можливості висловити свої доводи, що свідчить про порушення порядку розгляду справи щодо притягнення позивача до відповідальності.
Таким чином, відповідачем винесено оскаржувану постанову без детальної перевірки матеріалів справи та отримання пояснень позивача, тобто з порушенням норм чинних нормативно-правових актів.
Верховний Суд неодноразово вирішував правове питання, чи означає скасування обов`язку уповноваженої посадової особи Держпраці повідомляти суб`єкту господарювання про розгляд його справи про накладення штрафу також і скасування права останнього на участь у процесі прийняття рішення про притягнення його до відповідальності.
Верховний Суд у постановах від 16.09.2021 року у справі № 420/9061/20, від 04.05.2022 у справі № 300/3288/20 вказав, що особі, до якої застосовуються такі суттєві розміри штрафу в якості відповідальності за порушення законодавства про працю, повинно бути забезпечено право завчасно знати про час та місце розгляду справи. Це право є гарантією реалізації інших прав - на участь в засіданні, висловлення заперечень, надання доказів, правовий захист тощо.
Відсутність аналізу суб`єктом владних повноважень всіх обставин у сукупності та прийняття рішення без врахування позиції особи, яка притягується до відповідальності і якій не було належним чином надано право бути заслуханою державним органом влади, свідчить про недотримання відповідачем критерію обґрунтованості рішення, передбаченого п. 3 ч. 2 ст. 2 КАС України.
Таким чином, відповідачем винесено постанову про накладення штрафу на позивача не обґрунтовано, за відсутності законодавчо визначених підстав та із допущенням порушень вимог чинного законодавства щодо процедури розгляду справи про накладення штрафу за порушення законодавства про працю.
В свою чергу, надаючи оцінку доводам відповідача про фактичне вчинення позивачкою порушення законодавства про працю, суд враховує таке.
Як видно з долучених позивачкою до позовної заяви доказів та письмових пояснень, між ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 01.05.2025 року укладено договір про співробітництво (партнерство) б/н.
ФОП ОСОБА_2 та ФОП ОСОБА_1 згідно з договорами оренди нежитлових приміщень від 01.03.2025 року, укладені з Ковалівським сільським споживчим товариством, суборендують приміщення, яке розташоване за адресою: АДРЕСА_1 .
Саме в цьому приміщенні знаходиться господарська одиниця - магазин "S-MARKET", в якій позивач та ОСОБА_2 здійснюють підприємницьку діяльність.
На момент, коли працівниками податкової служби проводилась купівля алкогольних напоїв та тютюнових виробів у межах проведення фактичної перевірки, позивачка була відсутня в приміщенні магазину.
Працівники податкової служби звернулися з проханням до ОСОБА_2 продати пляшку пива та пачку сигарет. Враховуючи наявний договір про співробітництво (партнерство) та відсутність позивача за фактичним місцем роботи, позивачкою проведено розрахункову операцію щодо товарів.
Втім, суб`єктом владних повноважень поза увагою залишено той факт, що ОСОБА_2 перебувала не на створеному ОСОБА_1 робочому місці, а у приміщенні, яке безпосередньо нею орендується і вона як ФОП здійснює у ньому власну підприємницьку діяльність.
Вказані обставини спростовують висновок про здійснення позивачем допуску ОСОБА_2 , як найманого працівника до роботи без укладеного трудового договору.
Відповідачем інших доказів на підтвердження наявності фактичних трудових відносин між позивачкою та ОСОБА_2 не надано.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Частиною 2 ст. 6 КАС України передбачено, що суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського суду з прав людини.
Відповідно до позиції Європейського суду з прав людини, висловленій, зокрема, у пункті 45 рішення в справі "Бочаров проти України", пункті 53 рішення в справі "Федорченко та Лозенко проти України" та пункті 43 рішення в справі "Кобець проти України", при оцінці доказів і вирішенні спору суду слід керуватися критерієм доведення "поза розумним сумнівом". Тобто, встановлюючи істину в справі слід базуватися передусім на доказах, які належно, достовірно й достатньо підтверджують ті чи інші обставини таким чином, щоб не залишалося щодо них жодного обґрунтованого сумніву.
Таким чином, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності свого рішення та докази, надані позивачем, суд доходить висновку, що з вище наведених мотивів і підстав позовні вимоги підлягають задоволенню.
Визначаючись щодо розподілу судових витрат суд зазначає, що відповідно до положень ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1 ст. 139 КАС України сплачений позивачем при зверненні до суду судовий збір підлягає стягненню в її користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача у цій справі.
Зі змісту позовної заяви ОСОБА_1 понесла витрати на професійну правничу допомогу у розмірі - 13000 грн. Однак, доказів понесення відповідних витрат в матеріалах справи станом на момент її розгляду не міститься.
З врахуванням наведеного, суд роз`яснює, що відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України, розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду. 
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, -

ВИРІШИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 , ідент. номер НОМЕР_1 ) до Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці (Житомирська область, м. Житомир, вул. Шевченка, 18-А, ЄДРПОУ 44791105) про визнання протиправним та скасування рішення задовольнити частково.
Визнати протиправною та скасувати постанову про накладення штрафу за порушення законодавства про працю та зайнятість населення № ЦЗ-5/ВІ/а-2 від 28.01.2026 року.
Стягнути на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 судові витрати зі сплати судового збору при звернені до суду в сумі 1331,20 грн. за рахунок бюджетних асигнувань Центрально-Західного міжрегіонального управління Державної служби з питань праці.

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення (ухвалу) суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Суддя Альчук Максим Петрович