ЄУН 229/6834/23
Номер провадження 2/211/831/26

Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
(заочне)

23 червня 2026 року  Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області 
за головуванням судді Гонтар А.Л.,
з участю секретаря судового засідання Землякової Д.О.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Кривому Розі в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, -

встановив:

позивач Акціонерне товариство комерційний банк «Приватбанк» (далі - АТ КБ «Приватбанк») звернувся 08 серпня 2023 року в Дружківський міський суд Донецької області з позовом до відповідачів ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_6 про стягнення боргу кредитором спадкодавця, обґрунтовуючи свої вимоги тим, що 20 серпня 2008 року між банком та ОСОБА_7 укладено Заяву б/н, відповідно до умови якої ОСОБА_7 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки. У подальшому кредитний ліміт було підвищено до 40 000,00 грн. ІНФОРМАЦІЯ_1 ОСОБА_7 помер. Спадкоємцами померлого позивальника є відповідачі у справі – ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_3 , ОСОБА_8 22.09.2021 року відповідачам було направлено лист-претензію, згідно з якої позивач пред`явив вимоги, але ніяких дій не було виконано. Станом на дату смерті позичальника заборгованість перед банком за кредитним договором б/н від 20.08.2008 року становила 338243,08 грн.
На підставі ухвали Дружківського міського суду 30 грудня 2024 року провадження по справі було відкрито та справу призначено до судового розгляду.
На підставі рішення ВРП від 19 грудня 2024 року підсудність Дружківського міського суду передана Довгинцівському районному суду міста Кривого Рогу.
Згідно з протоколом авторозподілу цивільна справа надійшла в провадження судді Гонтар А.Л. 20 червня 2025 року.
12 вересня 2025 року справу було прийнято до провадження та призначено до судового розгляд на 20 жовтня 2025 року.
20 січня 2026 року ухвалено витребувати інформацію про спадкоємців після смерті ОСОБА_7 
18 травня 2026 року ухвалено витребувати докази по справі.
01 червня 2026 року до суду надійшла інформація про те, що після смерті ОСОБА_7 відкрита спадкова справа.
В судове засідання сторони не з`явилися.
З огляду на вимоги частин першої та третьої статті 223 ЦПК України, суд вважає можливим розглянути справу у відсутність сторін на підставі наявних у справі доказів, оскільки сторони були належним чином повідомлені про дату, час і місце цього засідання, однак їх неявка не перешкоджає розгляду справи по суті.
Суд, дослідивши матеріали справи, висновує таке.
Суд встановив, що 27.08.2013 року між ОСОБА_7 та АТ КБ «Приватбанк» укладено Заяву б/н, відповідно до якої ОСОБА_7 отримав кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на картковий рахунок зі сплатою відсотків за користування кредитом, з кінцевим терміном повернення, що відповідає строку дії картки (а.с. 11-12).
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 помер (а.с. 45).
20.05.2019 року спадкоємці звернулись до Першої Бахмутської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . На підставі заяви державним нотаріусом заведено спадкову справу №289/2019. 
10.09.2021 АТ КБ «Приватбанк» направив державному нотаріусу претензію кредитора (а.с.47-48).
Згідно із розрахунком заборгованості за договором DO0FA+00669676 від 20.08.2013 року заборгованість становить 338243,08 грн.
10.09.2021 року АТ КБ «Приватбанк» направив лист-претензію відповідачам щодо сплати заборгованості боржника спадкодавця за договором DO0FA+00669676 від 20.08.2013 у сумі 338243, 08 грн. (а.с.55-59).
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців) (стаття 1216 ЦК України). Відповідно до статті 1217 ЦК України спадкування здійснюється за заповітом або за законом.
Частинами 1 та 2 статті 1223 ЦК України передбачено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Статтею 1261 ЦК України передбачено, що у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до частини 1 статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
На підставі частини 3 статті 1268 ЦК України спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статті 1270 цього Кодексу (шість місяців), він не заявив про відмову від неї.
У пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.05.2008 №7 «Про судову практику у справах про спадкування» судам надано роз`яснення, що будь-яка особа, яка постійно проживала разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається такою, що своєчасно прийняла спадщину.
Згідно із частиною 1 статті 1269 ЦК України спадкоємець, який бажає прийняти спадщину, але на час відкриття спадщини не проживав постійно із спадкодавцем, має подати нотаріусу або в сільських населених пунктах - уповноваженій на це посадовій особі відповідного органу місцевого самоврядування заяву про прийняття спадщини. Даною статтею унормовано, що у випадку, коли особа постійно не проживає із спадкодавцем, єдиним виявом бажання прийняти спадщину є подана нотаріусу заява.
Відповідно до частини 1 статті 1272 ЦК України якщо спадкоємець протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, не подав заяву про прийняття спадщини, він вважається таким, що не прийняв її.
Статтями 1216, 1218 ЦК України передбачено, що спадкування є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Відповідно до частини 2 статті 1268 ЦК України незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Часом відкриття спадщини є день смерті особи або день, з якого вона оголошується померлою (частина 2 статті 1220 ЦК України).
Згідно із частиною 1 статті 1282 ЦК України спадкоємці зобов`язані задовольнити вимоги кредитора повністю, але в межах вартості майна, одержаного у спадщину. Кожен із спадкоємців зобов`язаний задовольнити вимоги кредитора особисто, у розмірі, який відповідає його частці у спадщині.
Відповідно до частин 2, 3 статті 1281 ЦК України кредиторові спадкодавця належить пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, не пізніше шести місяців з дня одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину на все або частину спадкового майна незалежно від настання строку вимоги.
Якщо кредитор спадкодавця не знав і не міг знати про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину, він має право пред`явити свої вимоги до спадкоємця, який прийняв спадщину, протягом шести місяців з дня, коли він дізнався про прийняття спадщини або про одержання спадкоємцем свідоцтва про право на спадщину.
З матеріалів справи вбачається та не заперечується відповідачами, що вони на день смерті ОСОБА_7 постійно проживали з ним за адресою: АДРЕСА_1 .
Обґрунтовуючи підстави позову, банк посилається на те, що відповідачі є спадкоємцями померлого, відповідно до частини 3 статті 1268 ЦК України прийняли спадщину після смерті ОСОБА_7 , оскільки постійно проживали разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини. 20.05.2019 року відповідачі звернулись до Першої Бахмутської державної нотапріальної контори із заявою про прийняття спадщини після смерті ОСОБА_7 . На підставі заяви державним нотаріусом заведено спадкову справу №289/2019. 
Суд встановив, що банк 10.09.2021 року звернувся до першої Бахмутської державної нотаріальної контори з претензією кредитора, згідно з відповіддю нотаріуса зазначено, що 20.05.2019 року заведено спадкову справу №289/2019 щодо майна ОСОБА_7 , померлого ІНФОРМАЦІЯ_2 , його спадкоємець про заборгованість буде повідомлений після видачі свідоцтва про право на спадщину (а.с.49).
Суд за клопотанням позивача на підставі ухвали суду від 20 січня 2026 року витребував від Першої Бахмутської державної нотаріальної контори копію спадкової справи після смерті ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_7 
Харківське міжрегіональне управління Міністерства юстиції України надало відповідь, що документи нотаріального діловодства та архіву Бахмутської держнотаріальної контори не були вивезені з адреси розташування Бахмутської держнотконтори, встановити їз місце розташування та стан збереження наразі неможливо. Повідомили, що для отримання інформації зі спадкового реєстру щодо заведення спадкової справи можливо звернутись до буль-якого реєстратора.
18 травня 2026 року суд ухвалив витребувати інформацію реєстратора щодо спадкового майна ОСОБА_7 
01 червня 2026 року суду надано відповідь про те, що 11 серпня 2018 року після смерті ОСОБА_7 відкрита спадкова справа № 28/2019 , для отримання відповідної інформації про коло спадкоємців пропонуємо звертатися до відповідної нотаріальної контори.
Отже, суд не може сам визначити, коло осіб, які прийняли чи не прийняли спадщину.
Отже, позивач не обґрунтував доводи заявленого позову, не надав суду доказів на їх підтвердження, а згідно із ч. 1 ст.13ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше, як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених позовних вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачений цим Кодексом випадках, а відповідно до ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81ЦПК України кожна сторона зобов`язана надати суду докази на підтвердження своїх вимог або заперечень.
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт 1 статті 6Конвенції прозахист правлюдини іосновоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Реалізація принципу змагальності в цивільному процесі та доведення перед судом переконливості своїх вимог є конституційною гарантією (стаття 129 Конституції України).
Відповідно до ч. 5 ст.81ЦПК України докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків (ст. 76 ЦПК України).
При цьому, за вимогами ч. 6 ст.81ЦПК України доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст. 78 ЦПК України).
Позивач не довів, що саме відповідачі по справі отримали спадщину після смерті ОСОБА_7 та що відповідачі є спадкоємцями будь-якої черги за законом чи спадкоємцями за заповітом після смерті спадкодавця. А лише наявність станом на день смерті, реєстрації за однією адресою не включає їх у коло спадкоємців після смерті ОСОБА_7 .
З огляду на викладене вище, у задоволені позовних вимог слід відмовити.
Відповідно до ч. 1 ст.141ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з відмовою у позові судові витрати позивача не відшкодовуються.
Керуючись ст. ст. 12, 76, 81, 89, 247, 263-265,354-355 ЦПК України, суд

вирішив:

у задоволені позовних вимог Акціонерному товариству комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 , ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 про стягнення боргу кредитором спадкодавця - відмовити.
Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано відповідачем протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
На рішення суду позивачем може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом 30 днів з дня складення повного судового рішення.
Повне рішення 23 червня 2026 року.

Суддя          А.Л.Гонтар