ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

16 червня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/9628/26	
Суддя І інстанції Конєва С.О.

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Чепурнова Д.В. (доповідач),
суддів: Кальника В.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмовому провадженні в місті Дніпрі апеляційну скаргу ОСОБА_1 
на ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Держгеокадастру у Волинській області про визнання протиправним та скасування рішення від 24.10.2023, визнання протиправними дій, зобов`язання вчинити певні дії, - 

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати рішення державного кадастрового реєстратора Відділу № 1 Управління надання адміністративних послуг Головного управління Держгеокадастру у Волинській області від 24 жовтня 2023 року про державну реєстрацію земельної ділянки з кадастровим номером 1225982500:02:001:0869 та одночасно припинити право власності та інші речові права і їх обтяження, зареєстровані щодо цієї земельної ділянки.
- визнати протиправними дії Головного управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Волинській області щодо внесення до Державного земельного кадастру відомостей про земельну ділянку з кадастровим номером 1225982500:02:001:0869 на підставі документації із землеустрою, яка не відповідає вимогам законодавства.
- зобов`язати Головне управління Державної служби України з питань геодезії, картографії та кадастру у Волинській області внести до Державного земельного кадастру відомості про скасування державної реєстрації земельної ділянки з кадастровим номером 1225982500:02:001:0869 на підставі судового рішення.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року адміністративний позов повернуто позивачу.
Зазначена ухвала мотивована тим, що долученому до адміністративному позову ордеру серії АЕ №1494947 зазначено право ОСОБА_2 на надання правничої допомоги ОСОБА_1 у Дніпровському окружному адміністративному суді, в той час як позовна заява подана до Дніпропетровського окружного адміністративного суду. З цих підстав, суд першої інстанції виснував, що адміністративний позов підписано адвокатом за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва позивача в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, а отже, яка не мала права його підписувати.
Не погодившись з такою ухвалою суду першої інстанції, ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушення норм процесуального права, просив її скасувати та направити справу до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Апеляційна скарга обґрунтована помилковістю висновків суду першої інстанції щодо наявності підстав для повернення позовної заяви у зв`язку з непідтвердженням належним чином повноваження адвоката, яким підписано позовну заяву. Вказує на те, що зазначення в ордері, що правнича допомога надається у Дніпровському окружному адміністративному суді має технічний характер та зумовлене особливостями автоматичного формування ордера, у зв`язку з використанням стандартних довідників та шаблонів. При цьому, на переконання скаржника, наведене формулювання не впливає на зміст ордера, не змінює та не обмежує обсяг повноважень адвоката.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість ухвали суду в межах доводів апеляційної скарги, а також правильність застосування судом норм процесуального права, суд приходить до висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до частини першої статті 5 КАС України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до адміністративного суду, якщо вважає, що рішенням, дією чи бездіяльністю суб`єкта владних повноважень порушені її права, свободи або законні інтереси.
Частиною сьомою статті 160 КАС України визначено, що якщо позовна заява подається представником, то у ній додатково зазначаються відомості, визначені у пункті 2 частини п`ятої цієї статті стосовно представника.
Частиною першою статті 55 КАС України встановлено, що сторона, третя особа в адміністративній справі, а також особа, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи, може брати участь у судовому процесі особисто (самопредставництво) та (або) через представника.
Згідно із частиною першою статті 57 КАС України представником у суді може бути адвокат або законний представник.
При цьому, документи, що підтверджують повноваження представників, визначені статтею 59 КАС України.
У відповідності до частини четвертої ст. 59 КАС України повноваження адвоката як представника підтверджуються довіреністю або ордером, виданими відповідно до Закону України «Про адвокатуру і адвокатську діяльність» № 5076-VI від 05.07.2012 (далі - Закон № 5076-VI).
За приписами статті 26 Закону № 5076-VI адвокатська діяльність здійснюється на підставі договору про надання правової допомоги. Документами, що посвідчують повноваження адвоката на надання правової допомоги, можуть бути: 1) договір про надання правової допомоги; 2) довіреність; 3) ордер; 4) доручення органу (установи), уповноваженого законом на надання безоплатної правової допомоги.
Ордер - письмовий документ, що у випадках, встановлених цим Законом та іншими законами України, посвідчує повноваження адвоката на надання правової допомоги. Ордер видається адвокатом, адвокатським бюро або адвокатським об`єднанням та повинен містити підпис адвоката.
Отже, ордер, який видано відповідно до Закону № 5076-VI, є самостійним документом, що підтверджує повноваження адвоката.
З матеріалів справи вбачається, що адміністративний позов від імені ОСОБА_1 поданий до суду за допомогою системи «Електронний суд» адвокатом Клешнею Вячеславом Валентиновичем на підтвердження повноважень якого було надано ордер від 15 квітня 2026 року серія АЕ №1494947, із зазначенням органу, у якому надається правова допомога - «Дніпровський окружний адміністративний суд».
Суд першої інстанції повертаючи адміністративний позов вказав на те, що адміністративний позов підписано адвокатом за відсутності підтвердження повноважень такої особи на здійснення представництва позивача в Дніпропетровському окружному адміністративному суді, оскільки в ордері зазначено право Клешні В.В. на надання правничої допомоги Соколенку Віктору Івановичу у Дніпровському окружному адміністративному суді.
Водночас, колегія суддів апеляційного суду не може погодитись з таким висновком суду першої інстанції, оскільки зазначення в ордері в графі назва органу, в якому надається правнича допомога «Дніпровський окружний адміністративний суд» замість правильного «Дніпропетровський окружний адміністративний суд» вказує на допущення адвокатом описки при заповненні ордеру.
Разом з тим, зазначена описка, зважаючи на відсутність такого органу як «Дніпровський окружний адміністративний суд», не дає достатніх підстав стверджувати, що правнича допомога ОСОБА_1 надається адвокатом Клешнею Вячеславом Валентиновичем у іншому суді, аніж Дніпропетровському окружному адміністративному суді. 
Таким чином, з урахуванням викладеного вище, колегія суддів дійшла висновку, що повернення в даному випадку апеляційної скарги позивачеві на підставі пункту 3 частини четвертої статті 169 КАС України є проявом правового формалізму з боку суду при вирішенні питання відповідності позовної заяви вимогам закону, який обмежує право особи на розгляд її справи судом.
Колегія суддів зауважує, що застосування судом правових норм й вчинення дій, що мають юридичне значення, повинно відбуватись із урахуванням обставин конкретної справи та забезпеченням ефективного захисту прав, свобод та законних інтересів. Формальний підхід суду до здійснення своїх повноважень вже на стадії звернення особи до суду може призвести до порушення права на справедливий судовий розгляд.
При цьому, питання стосовно доступу особи до правосуддя неодноразово було предметом судового розгляду Європейського суду з прав людини.
Відповідно до вимог ст.6 Кодексу адміністративного судочинства України - суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики Європейського Суду з прав людини.
Так, Європейський суд з прав людини в Рішенні від 19 червня 2001 року у справі «Креуз проти Польщі» констатував, що право на суд не є абсолютним і воно може бути піддане обмеженням, дозволеним за змістом, тому що право на доступ до суду за своєю природою потребує регулювання з боку держави. Разом з тим, такі обмеження не повинні впливати на доступ до суду чи ускладнювати цей доступ таким чином і такою мірою, щоб завдати шкоди суті цього права, та мають переслідувати законну мету. Проявом цього права є забезпечення для кожної особи можливості звернутися до суду.
У рішенні по справі «Мірагаль Есколано та інші проти Іспанії» від 13 січня 2000 року та в рішенні по справі «Перес де Рада Каваніллес проти Іспанії» від 28 жовтня 1998 року Європейський Суд з прав людини вказав, що надто суворе тлумачення внутрішніми судами процесуальної норми позбавило заявників права доступу до суду і завадило розгляду їхніх позовних вимог. Це визнане порушенням п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
Таким чином, вказані обставини справи свідчать про необхідність надати позивачу можливість захистити своє право в суді.
Інакший підхід був би виявом надмірного формалізму та міг би розцінюватись як обмеження особи в доступі до суду, яке захищається статтею 6 Європейської конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
За правилами частини третьої ст. 312 КАС України у випадках скасування судом апеляційної інстанції ухвал про відмову у відкритті провадження у справі, про повернення позовної заяви, зупинення провадження у справі, закриття провадження у справі, про залишення позову без розгляду справа (заява) передається на розгляд суду першої інстанції.
Згідно з ст. 320 Кодексу адміністративного судочинства України підставами для скасування ухвали суду, яка перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) неправильне застосування норм матеріального права чи порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення питання.
За встановлених обставин колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції при вирішенні питання про повернення позовної заяви разом із заявою про забезпечення позову порушено норми процесуального права, у зв`язку з чим уважає за необхідне апеляційну скаргу задовольнити - ухвалу суду першої інстанції скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Керуючись статтями 315, 320, 321, 322, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – задовольнити.
Ухвалу Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 28 квітня 2026 року - скасувати, а справу направити до суду першої інстанції для продовження розгляду.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку у випадках, визначених ст. 328 КАС України, протягом тридцяти днів з дня складення постанови в повному обсязі безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складено 16 червня 2026 року.

Головуючий - суддя Д.В. Чепурнов 

суддя В.В. Кальник 

суддя С.В. Сафронова