Справа № 331/6852/25
Провадження № 2/331/1079/2026
ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
26 лютого 2026 року    м. Запоріжжя 
Олександрівський районний суд м. Запоріжжя у складі:
головуючого – судді Світлицької В.М.,
за участю секретаря – Солов`ян О.С.,
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у відкритому судовому засіданні цивільну справу за позовом Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації, -
ВСТАНОВИВ:
Позивач ФОП ОСОБА_1 звернувся до Олександрівського районного суду м. Запоріжжя з позовом до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що між ПрАТ «СК «ВУСО» та ОСОБА_3 було укладено поліс обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів № 16153850 від 10.04.2024 року, за яким страховик зобов`язується відшкодувати шкоду заподіяну страхувальником життю, здоров`ю та майну потерпілих при експлуатації забезпеченого транспортного засобу, а саме автомобіля «Volkswagen Passat» , державний реєстраційний номер НОМЕР_1 . 21.09.2024 року о 19 годині 45 хвилин у м. Запоріжжі , пр. Соборний, 170 мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BA3 21130», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . В результаті дорожньо-транспортної пригоди пошкоджено транспортний засіб «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , що підтверджується постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя від 05 грудня 2024 року по справі № 334/11296/24. Потерпіла особа ОСОБА_3 звернулася до ПрАТ «ВУСО із заявою на виплату страхового відшкодування. 27.09.2024 року ПрАТ «ВУСО здійснено огляд автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складено акт огляду транспортного засобу. Факт ДТП 21.09.2024 року визнаний ПрАТ «СК «ВУСО» страховим випадком, що підтверджується страховим актом №2397304-1 від 08.10.2024 року. Виконуючи взяті на себе зобов`язання за договором №16153850 від 10.04.2024 року, на підставі страхового акту, на виконання вимог ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 Цивільного кодексу України, ПрАТ «СК «ВУСО» було проведено розрахунок суми страхового відшкодування та здійснено виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи, яка була узгоджена у розмірі 130 000 грн., що підтверджується платіжним дорученням про оплату страхового відшкодування №59744 від 08.10.2024 року. Транспортний засіб «BA3 21130», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , яким керував відповідач на момент ДТП, був застрахований полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземного транспорту в ПАТ СК «Українська пожежно – страхова компанія № AT 005704476 . ПАТ СК «Українська пожежно–страхова компанія» визнало подію від 21.09.2024 р. страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПpAT «СК ‹ВУСО» відповідно до полісу № AT 005704476, з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи 3200 rpн. , яка склала суму у розмірі 96 522 грн. 32 коп. Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду, заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 21.09.2024 року, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, а саме суми у розмірі 20 665 грн. 76 коп. та франшизи у розмірі 3200 грн. , а всього 23 855 грн. 76 коп. Крім того, 26 лютого 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_ ОСОБА_1 укладено договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги від 26 грудня 2024 року, відповідно до якого первісний кредитор відступає , а новий кредитор отримує право вимоги відшкодування у порядку регресу збитків завданих первісному кредитору по договорам страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, зокрема за договором №16153850 від 10.04.2024 року. Посилаючись на зазначені обставини, просить суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ФОП ОСОБА_1 завдані збитки в порядку регресу у розмірі 20 665 грн. 76 коп. та понесені судові витрати.
Ухвалою суду від 02.12.2025 року відкрито спрощене позовне провадження у цивільній справі за даним позовом з повідомленням сторін.
Позивач в судове засідання не з`явився, надав суду заяву про розгляду справи за його відсутності, проти винесення заочного рішення не заперечує.
Відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце розгляду, у судове засідання не з`явився, поважну причину неявки суду не повідомив, відзив не надав, у зв`язку з чим, на підставі ч.3 ст. 223 ЦПК України справу розглянуто у його відсутність, на підставі доказів наявних в матеріалах справи.
Відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи, суд вважає позовні вимоги такими, що підлягають частковому задоволенню у зв`язку з наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
У відповідності до вимог ст. 76 ЦПК України, доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ст. 81, 83 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Сторони та інші учасники справи подають докази у справі безпосередньо до суду.
На підставі ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Судом встановлено, що 21.09.2024 року о 19 годині 45 хвилин у м. Запоріжжі , пр. Соборний, 170, мала місце дорожньо-транспортна пригода за участю транспортного засобу «BA3 21130», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_2 та «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_3 . Внаслідок дорожньо-транспортної автомобілі отримали технічні пошкодження, чим завдана матеріальна шкода .
Постановою Орджонікідзевського районного суду м. Запоріжжя по справі № 335/11296/24 від 05.12.2024 року визнано винним ОСОБА_2 у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та накладено на нього адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 850 грн. Постанова набрала законної сили.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України, постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, яка набрала законної сили, є обов`язковою для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою. Таким чином, вина ОСОБА_2 у скоєнні ДТП є доведеною та преюдиційною.
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника транспортного засобу «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , застрахована ПрАТ «СК «ВУСО», що підтверджується полісом № 16153850 добровільного страхування наземного транспорту за продуктом «Наша Автоцивілка» від 10.04.2024 року, за яким страхова сума складає 130 000 грн. 
27.09.2024 року представниками ПрАТ «ВУСО проведено огляд транспортного засобу автомобіля «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , та складено акт огляду транспортного засобу, що підтверджується страховим актом № 2397304 -1 від 08.10.2024 року.
Відповідно до рахунку ФОП ОСОБА_4 № СПС0039812 від 27.09.2024 р. загальна вартість відновлювального ремонту «Volkswagen Passat», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , складає суму у розмірі 210 103, 74 грн. 
27.09.2024 р. відповідно до заяви ОСОБА_3 на виплату страхового відшкодування , між потерпілою та страховою компанією ПрАТ «СК «ВУСО» узгоджена сума страхового відшкодування в розмірі 130 000,00 грн.
Згідно зі страховим актом № 2397304-1 від 08.10.2024 року та платіжною інструкцією в національній валюті № 59744 від 08.10.2024 року, ПрАТ «СК «ВУСО» перерахувало на рахунок СТО ФОП ОСОБА_5 вартість відновлювального ремонту автомобіля у розмірі 130 000 грн. 00 коп., що також погоджено із потерпілою особою.
Транспортний засіб «BA3 21130», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , на момент ДТП був забезпечений полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів в ПАТ «Українська пожежно-страхова компанія» № АТ/5704476 від 13.05.2024 р.
ПАТ «Українська пожежно- страхова компанія» визнало подію від 21.09.2024 р. страховою та здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПpAT «СК ‹ВУСО» відповідно до полісу № AТ/5704476, з урахуванням амортизаційного зносу та вирахування франшизи 3200 rpн. , яка склала суму у розмірі 96 522 грн. 32 коп.
26 лютого 2024 року між ПрАТ «СК «ВУСО» та ФОП ОСОБА_1 укладено договір № 26/12/2024 про відступлення права вимоги, відповідно до якого первісний кредитор відступає (передає), а новий кредитор отримує право вимоги первісного кредитора за укладеними договорами страхування, перелік яких наведений у додатку №1 до договору, зокрема за договором №16153850 від 10.04.2024 року
Факт оплати за договором № 26/12/2024 про відступлення права вимоги від 26.12.2024 р. підтверджується платіжною інструкцією № ОВК9-ХК40-1ЕОХ-9РНМ від 08.01.2025 року , відповідно до якої сплачено суму у розмірі 111 333 грн. 91 коп. 
З метою досудового врегулювання спору, позивачем на адресу відповідача було направлено Акт (вимогу) про відшкодування збитків в порядку регресу (суброгації), однак відповідач коштів в розмірі 20 665 грн. 76 коп не сплатив.
Відповідно до договору права вимоги переходить до нового кредитора з моменту перерахування коштів в розмірі ціни договору на рахунок первісного кредитора, внаслідок чого новий кредитор набуває прав нового кредитора по відношенню до боржників стосовно їхніх заборгованостей, які виникли внаслідок заподіяння боржниками збитків страхувальникам первісного кредитора, які уклали договір страхування із первісним кредитором або третіми особами (вимога відшкодування у порядку регресу заподіяного збитку в межах виплачених сум страхових виплат/страхових відшкодувань).
Статтею 979 ЦК України визначено, що за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Згідно приписів ст. 993 ЦК України та ст. 27 Закону України "Про страхування",до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних затрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за завдані збитки (суброгація). 
Згідно зі ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Частинами 1, 2 ст. 1187 ЦК України передбачено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі володіє транспортним засобом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 1167 майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Відповідно до ч. 2 ст. 1187 ЦК України шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до ч. 1 ст. 1191 ЦК України особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа, яка застрахувала свою цивільну відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодуванням). 
Відповідно до ч. 1 ст. 16 Закону України «Про страхування» договір страхування - це письмова угода між страхувальником і страховиком, згідно з якою страховик бере на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку здійснити страхову виплату страхувальнику або іншій особі, визначеній у договорі страхування страхувальником, на користь якої укладено договір страхування (подати допомогу, виконати послугу тощо), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі у визначені строки та виконувати інші умови договору.
Як вбачається із ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» при настанні страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Відповідно до ст. 27 Закону України «Про страхування» та ст. 993 ЦК України до страховика, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування, в межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхове відшкодування, має до особи, відповідальної за заподіяний збиток.
При цьому, статтею 29 цього Закону передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Крім того, положеннями ст. 9 Закону України «Про страхування» визначено, що франшиза - частина збитків, що не відшкодовується страховиком згідно з договором страхування.
Статтею 36.6 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» визначено, що сума франшизи компенсується страхувальником або особою, відповідальною за завдані збитки. 
Відповідно до ст. 512, 514 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок відступлення права вимоги (цесії). До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав. ПрАТ «СК «ВУСО» на підставі ст. 46 Закону України «Про страхування» відступило своє право суброгаційної вимоги ФОП ОСОБА_1 .
Досліджені судом письмові докази, які були надані представником позивача, суд визнає належними та допустимими, таким, що відповідають вимогам ст. ст. 76-80 ЦПК України.
Всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному і об`єктивному розгляді справи, зібрані по справі докази, керуючись законом, суд дійшов висновку, що позов підлягає задоволенню але частково з наступних підстав.
Сторонами не заявлено клопотань про витребування інших доказів, виклик свідків чи призначення інших судових експертиз, а тому суд вирішив справу на підставі наявних у ній доказів, відповідно до ст. ст. 12, 13 ЦПК України.
Отже, відшкодувавши матеріальну шкоду в сумі 130 000 гривень заподіяну відповідачем внаслідок ДТП 21.09.2024, ПрАТ «СК «ВУСО» отримало право вимоги до відповідача щодо стягнення суми виплаченого страхового відшкодування, на підставі ч. 38.1.1 п (а) ст. 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Різниця між фактичними витратами страховика та отриманим відшкодуванням за полісом ОСЦПВ становить: 130 000,00 грн. – 96 522,32 грн. = 33 477,68 грн. Проте, позивачем до стягнення заявлено суму в розмірі 20 665 грн. 76 коп. , яка складається з суми вимоги, переданої за договором відступлення права вимоги, та франшизи. 
Оскільки, суд не може виходити за межі позовних вимог, тому позовні вимоги підлягають задоволенню у розмірі 20 665 грн. 76 коп. 
Суд, оцінивши допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок їх сукупності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному а безпосередньому дослідженню наявних у справі доказів, приходить до висновку, що позовні вимоги позивача про відшкодування завданих збитків є обґрунтованими і підлягають задоволенню.
Відповідачем не надано доказів, які б спростували фактичні дані, що містяться у наданих позивачем письмових доказах.
За таких обставин, суд приходить до висновку про обґрунтованість позовних вимог в частині стягнення на користь позивача з відповідача, як винної особи, документально підтверджені завдані збитки в порядку суброгації .
Стосовно позовних вимог про стягнення з відповідача понесених позивачем судових витрат, суд зазначає наступне.
Частиною першою статті 133 ЦПК України встановлено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Згідно з ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача.
Відповідно до пунктів 1, 2 частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес.
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Водночас, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи зокрема на складність справи, витрачений адвокатом час.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року в справі № 755/9215/15-ц.
Такі самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України, заява № 19336/04, п. 269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» від 28 листопада 2002 року зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Крім того, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
На підтвердження понесених витрат на правничу допомогу позивачем надано договір № 88 про надання правової допомоги від 01.02.2024 р., додаткову угоду № 1 акт-приймання-передачі правової (правничої) допомоги від 17.10.2025 р., квитанцію до прибуткового касового ордера від 17.10.2025 р., згідно яких загальна сума витрат понесених позивачем на правничу допомогу складає 12 793,30 гривень.
Однак, з огляду на складність справи та виконані адвокатом роботи, ціну позову, оскільки матеріали справи не містять великої кількості документів на дослідження, збирання б яких адвокат витратив значний час, крім того у спорах такого характеру судова практика є сталою, великої кількості законів та підзаконних актів, які підлягають застосуванню, спірні правовідносини не передбачають, а тому суд вважає, що заявлена до стягнення з відповідача на користь позивача сума витрат на професійну правничу допомогу у розмірі 12 793,30 грн. не відповідає критеріям розумності, справедливості та співмірності, а тому дійшов висновку про необхідність стягнення таких витрат у розмірі 3 000,00 грн., що буде відповідати критеріям розумності, справедливості та співмірності розміру витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. 1, п. 1 ч. 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані із розглядом справи покладаються у разі задоволення позову на відповідача.
Щодо позовних вимог про стягнення судових витрат у розмірі 45,42 грн. за виготовлення копій матеріалів справи про адміністративне правопорушення, вони не пов`язані з розглядом даної цивільної справи, а тому не підлягають стягненню з відповідача. 
Враховуючи вищевикладене, з відповідача на користь позивача необхідно стягнути понесені ним судові витрати, а саме суму сплаченого судового збору в розмірі 1211 ,20 гривень та 3000,00 гривень – за надання правничої допомоги.
Керуючись ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282, 354-355 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:
Позов Фізичної особи підприємця ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування збитків в порядку суброгації - задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) суму завданих збитків у розмірі 20 665 (двадцять тисяч шістсот шістдесят п`ять) гривень 76 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) судовий збір у розмірі 1211 гривень 20 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_3 ) на користь фізичної особи-підприємця  ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_4 ) витрати на правову (правничу) допомогу в розмірі 3 000 (три тисячі) гривень 00 копійок.
В іншій частині позову відмовити.
Рішення суду може бути оскаржене до Запорізького апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:         В.М. Світлицька