Справа № 716/511/25 

В И Р О К 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

15.05.2026 Заставнівський районний суд Чернівецької області у складі:
головуючого судді - ОСОБА_1 ,
за участю секретаря – ОСОБА_2 ,
прокурора – ОСОБА_3 ,
захисника – ОСОБА_4 ,
обвинуваченого – ОСОБА_5 , 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Заставна обвинувальний акт у кримінальному провадженні, внесеному в Єдиний реєстр досудових розслідувань за № 12025263090000003 від 03.01.2025 за обвинуваченням 
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, українця, жителя АДРЕСА_1 , з середньою освітою, розлученого, військовослужбовця за призовом під час мобілізації, солдата, раніше судимого: 
-15.02.2024 Заставнівським районним судом за ч.1 ст.164 КК України до покарання у виді 3 місяців арешту. 05.12.2024 ухвалою суду на підставі ст.72 КК України змінено покарання на 6 місяців пробаційного нагляду
у вчиненні кримінального проступку, передбаченого ч. 2 ст. 164 КК України,
У С Т А Н О В И В :
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 Збройних сил України (по стройовій частині) від 27.02.2023 № 33 військовослужбовця військової служби за призовом під час мобілізації солдата ОСОБА_5 , призначено на посаду навідника 3 відділення кулеметного взводу зараховано до списків особового складу частини та поставлено на всі види забезпечення і вважати таким, що з 27 лютого 2023 року справи та посаду прийняв та приступив до виконання службових обов`язків.
Будучи військовослужбовцем, солдат ОСОБА_5 відповідно до вимог ст. ст. 11, 16, 17, 30, 37, 127, 128 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України та ст. ст. 4, 6 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України зобов`язаний неухильно додержуватись Конституції та законів України, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, бути дисциплінованим, поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків.
Разом із цим, солдат ОСОБА_5 достовірно знаючи про обов`язок зі сплати аліментів присуджених судовим наказом Заставнівського районного суду Чернівецької області від 21.09.2021 про стягнення аліментів на користь ОСОБА_6 ,   ІНФОРМАЦІЯ_2 на утримання неповнолітнього сина – ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , у розмірі всіх видів заробітку, але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку, починаючи з 30.08.2021 року до досягнення повноліття дітей.
З метою виконання вказаного рішення суду, 01.11.2021 виконавчий лист щодо стягнення з ОСОБА_5 на користь ОСОБА_6 аліментів на утримання неповнолітньої дитини звернуто до виконання в Заставнівський районний відділ державної виконавчої служби ГТУЮ у Чернівецькій області.
Однак, ОСОБА_5 , будучи військовослужбовцем військової частини НОМЕР_1 та отримуючи заробітню плату за сумлінне проходження військової служби. Достовірно знаючи про обов`язок зі сплати аліментів на утримання неповнолітньої дитини ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , будучи обізнаним про кримінальну відповідальність за злісне ухилення від сплати аліментів за ст.164 КК України, будучи особою раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 164 КК України та маючи не зняту та не погашену судимість за вчинення кримінального правопорушення за даною статтею, злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання неповнолітньої дитини – ОСОБА_7 , що призвело до виникнення заборгованості за період часу з 01.12.2022 по 01.01.2025 на суму 69 381,25 грн, що сукупно складає суму виплат більше, ніж за три місяці відповідних платежів.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_5 вину в інкримінованому йому кримінальному правопорушенні визнав та пояснив суду, що в шлюбі з ОСОБА_6 у них народився син ОСОБА_7 . Він знає, що зобов`язаний сплачувати аліменти на утримання сина в розмірі всіх видів заробітку. Проте він офіційно не працевлаштований та на обліку в центрі зайнятості не перебуває, однак тимчасово підробляв на заробітках не офіційно, але кошти витрачав на власні потреби. З 2023 року його було мобілізовано до лав ЗСУ, де за проходження військової служби отримував заробітну плату, однак аліменти він не сплачував. Щодо перебування на військовій службі вказав, що наразі він проходить службу, однак самовільно залишив військову частину. Він розуміє, що сину треба матеріально допомагати, та як тільки буде можливість він влаштується на роботу і почне сплачувати аліменти.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 , яка являється матір`ю дитини, на утримання якої стягуються аліменти, показала суду, що відносно її колишнього чоловіка ОСОБА_5 відкрито виконавче провадження про стягнення з серпня 2021 року аліментів на її користь на утримання сина ОСОБА_8 . ОСОБА_5 ухиляється від сплати аліментів, у зв`язку з чим у нього з 2023 року виникла дуже велика заборгованість, хоча в цей час він отримував грошове забезпечення, оскільки був мобілізований до лав ЗСУ. Лише в червні 2025 року державним виконавцем в примусовому порядку на її користь було стягнуто з ОСОБА_5 заборгованість по аліментах, яку вона витратила на потреби сина. Потерпіла просила покарати обвинуваченого на розсуд суду.
Вислухавши думку сторін кримінального провадження, приймаючи до уваги, що сторони не оспорюють фактичні обставини справи, кваліфікацію кримінального правопорушення, судом встановлено, що обвинувачений вірно розуміє зміст обставин справи, відсутні сумніви в добровільності його позиції, тобто визнання ним вини не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, суд в порядку ч. 3 ст.349 КПК України визнав недоцільним дослідження доказів щодо обставин, які ніким не оспорювалися, і обмежився допитом обвинуваченого, потерпілої та дослідженням матеріалів кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого.
Об`єктом даного кримінального правопорушення є право неповнолітніх дітей на повноцінне життя та всебічний (фізичний, психічний і соціальний) розвиток.
Відповідно до ст. ст. 18, 27 Конвенції ООН про права дитини від 20 листопада 1989 року, яка ратифікована Україною, Держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування. Держава визнає право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батьки несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України ( ст. 8 ЗУ «Про охорону дитинства»). Предметом основної турботи та основним обов`язком батьків є забезпечення інтересів своєї дитини( ст.11 ЗУ «Про охорону дитинства» ). 
Згідно положень ч. 1 ст. 3 Конвенції ООН, ч.ч. 7, 8 ст. 7 СК України при вирішенні будь-яких питань щодо дітей суд повинен виходити з якнайкращого забезпечення інтересів дитини і, тим більше, при захисті одного із основних прав дитини - права на утримання.
Таке право кореспондується з конституційним обов`язком батьків утримувати дитину до її повноліття, який закріплений в Основному Законі (ст. 51 Конституції України), а також в Сімейному кодексі (ст. 180) та гарантується Державою, в свою чергу, ст.15 Сімейного кодексу чітко регламентовано, що сімейні обов`язки не можуть бути перекладені на іншу особу.
Предметом даного кримінального правопорушення є кошти, що за рішенням суду підлягають сплаті на утримання дітей.
З об`єктивної сторони кримінальне правопорушення, передбачене частиною 1 статтею 164 КК України може бути вчинено у формі злісного ухилення від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дітей (аліментів).
Під злісним ухиленням від сплати коштів на утримання дітей (аліментів) слід розуміти будь-які діяння боржника, спрямовані на невиконання рішення суду (приховування доходів, зміну місця проживання чи місця роботи без повідомлення державного виконавця, приватного виконавця тощо), які призвели до виникнення заборгованості із сплати таких коштів у розмірі, що сукупно складають суму виплат за три місяці відповідних платежів.
При цьому діяння можуть виразитись як у прямій відмові від сплати встановлених судом аліментів, так і в інших діях (бездіяльності), які фактично унеможливлюють виконання вказаного обов`язку.
З огляду на наведене, суд прийшов до переконання про доведеність вини ОСОБА_5 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення. Його дії кваліфіковано органом дізнання правильно за ч.2 ст.164 КК України, оскільки він злісно ухилився від сплати встановлених рішенням суду коштів на утримання дитини (аліментів), будучи особою раніше судимою за кримінальне правопорушення, передбачене ч.1 ст.164 КК України.
Відповідно до ст.65 КК України та п.1 постанови Пленуму ВСУ №7 «Про практику призначення судами кримінального покарання», під час призначення покарання у кожному конкретному випадку суди мають враховувати ступінь тяжкості вчиненого злочину, дані про особу винуватого та обставини, що пом`якшують і обтяжують покарання. Особі, яка вчинила злочин, має бути призначене покарання, необхідне і достатнє для її виправлення та попередження нових злочинів. 
Відповідно до ст.12 КК України, вчинене обвинуваченим діяння є кримінальним проступком.
Обираючи вид та міру покарання обвинуваченому ОСОБА_5 суд враховує всі обставини справи, характер та ступінь суспільної небезпеки скоєного діяння, а саме, що розмір заборгованості зі сплати аліментів, яка за період з 01.12.2022 по 01.01.2025 становить 69 381,25 гривень та особу обвинуваченого, який вже притягався до кримінальної відповідальності за злісне ухилення від сплати аліментів за ч.1 ст. 164 КК України, та вчинив інкриміноване правопорушення під час відбування покарання за цим кримінальним правопорушенням, але відповідних висновків для себе не зробив. На даний час обвинувачений офіційно не працевлаштований, на обліку в центрі зайнятості як безробітний не зареєстрований, інших дітей на утриманні немає, не перебуває на диспансерному обліку у лікаря психіатра, чи лікаря нарколога, являється військовослужбовцем ЗСУ, по місцю проходження служби характеризується з негативної сторони, як професійно неграмотний військовослужбовець. З 12.08.2023 ОСОБА_5 самовільно залишив військову частину. 
Відповідно до правового висновку Верховного Суду (постанова від 22.03.2018 у справі № 759/7784/15-к), розкаяння передбачає, окрім визнання особою факту вчинення злочину, ще й дійсне, відверте, а не уявне визнання своєї провини у вчиненому певному злочині, щирий жаль з приводу цього та осуд своєї поведінки, що насамперед повинно виражатися в намаганні особи відшкодувати завдані злочином збитки, бажанні виправити наслідки вчиненого. Факт щирого каяття особи у вчиненні злочину повинен знайти своє відображення в матеріалах кримінального провадження.
Визнання ОСОБА_5 своєї вини у вчиненні кримінального правопорушення суд не сприймає як щире каяття обвинуваченого та вважає його формальним, оскільки в матеріалах справи відсутні відомості про те, що останній добровільно відшкодував кошти, заборговані на утримання сина, які він зобов`язаний був сплачувати на підставі судового рішення. Також відсутні докази, що він особисто вживав заходів з метою погашення заборгованості та недопущення її виникнення у подальшому. Зазначене підтверджується відомостями, які містяться у відповіді начальника Заставнівського відділу ДВС у Чернівецькому районі Чернівецької області ОСОБА_9 від 23.06.2025 №299-22/9839 про те, що станом на 23.06.2025 з боржника на користь стягувача в примусовому порядку стягнуто аліменти (включаючи борг), проте боржник добровільно, щомісячно аліменти не сплачує. 
Несплата обвинуваченим коштів на утримання неповнолітньої дитини істотно негативно вплинула на законні права та інтереси щодо достатнього рівня матеріального забезпечення життєво важливих потреб його сина.
З огляду вищенаведеного, судом не встановлено обставин, передбачених ст.66 КК України, які пом`якшують покарання обвинуваченого. Також відсутні обставини, відповідно до ст. 67 КК України, які обтяжують покарання ОСОБА_5 .
Зважаючи на ступінь тяжкості скоєного, обставини вчинення кримінального правопорушення, а також дані про особу обвинуваченого, суд приходить до висновку, що його виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень можливо у разі призначення покарання у виді обмеження волі у межах санкції статті ч. 2 ст. 164 КК України, оскільки таке покарання передбачає обов`язкове залучення засудженого до праці, з можливістю відрахування частини заробітку для погашення боргів за виконавчим документом, що в даному випадку відповідає найкращим інтересам його дитини. При цьому суд вважає, що призначення більш м`яких видів покарань, що передбачені санкцією ч.2 ст.164 КК України не забезпечить досягнення мети покарання.
Речові докази та інші процесуальні витрати відсутні.
Запобіжний захід обвинуваченому не обирався і суд не вбачає підстав для його обрання до вступу вироку в законну силу.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд,
У Х В А Л И В:
ОСОБА_5 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.164 КК України і призначити йому покарання у виді двох років обмеження волі.
Строк відбування покарання обчислювати з дня прибуття і постановки засудженого ОСОБА_5 на облік у виправному центрі.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. Апеляційна скарга на вирок може бути подана до Чернівецького апеляційного суду через Заставнівський районний суд Чернівецької області протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Копію вироку негайно вручити засудженому та прокурору.
Учасники судового провадження мають право отримати копію вироку в суді.

Суддя ОСОБА_10