СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року м. Харків Справа № 922/158/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючий суддя Слободін М.М., суддя Гребенюк Н.В. , суддя Тихий П.В.
за участю секретаря судового засідання Бєлкіної О.М.
за участю представників сторін:
позивача – Савін О.С.
відповідача – Яковлева М.С.
розглянувши апеляційну скаргу ФОП Затолоки О.Д. (вх. № 870Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26 (повне рішення складено 13.04.2026 в приміщенні господарського суду Харківської області суддею Кухар Н.М.)
за позовом Фізичної особи - підприємця Затолоки Олександра Дмитровича ( АДРЕСА_1 РНОКПП НОМЕР_1 )
до Акціонерного товариства "Харківобленерго" (вул. Георгія Тарасенка, буд. 149, м. Харків, 61037; код ЄДРПОУ 00131954)
про визнання протиправним та скасування рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець Затолока Олександр Дмитрович 20.01.2026 звернувся до господарського суду Харківської області з позовною заявою до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про визнання протиправним та скасування рішення, оформленого протоколом № 121845 засідання комісії з розгляду актів про порушення Ізюмського РРЕ АТ "Харківобленерго" від 25.12.2025 про нарахування фізичній особі - підприємцю Затолоці Олександру Дмитровичу необлікованої електричної енергії в кількості 10136 кВт на суму 63 172,99 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовано тим, що комісія, яка розглядала акт про порушення, залишила поза увагою обставини того, що з початку збройної агресії РФ за місто Ізюм проходили запеклі бої, які фактично не припинялися до вересня 2022 року, а тому відповідні пломби могли бути зірвані від вибухової хвилі при обстрілах, або пошкоджені сторонніми особами. Проте, з протоколу № 121845 засідання комісії з розгляду актів про порушення від 25.12.2025 вбачається, що жодна експертиза не проводилась та відсутні будь-які докази вини саме позивача у відсутності пломб.

Рішенням господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26 у позові Фізичної особи - підприємця Затолоки Олександра Дмитровича до Акціонерного товариства "Харківобленерго" про визнання протиправним та скасування рішення - відмовлено.

ФОП Затолока О.Д. із вказаним рішенням суду першої інстанції не погодився та звернувся до Східного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26 та ухвалити нове рішення, яким позовні вимоги задовольнити в повному обсязі. Також просить стягнути з відповідача на користь позивача витрати по сплаті судового збору за подання позову в розмірі 2 662 грн. 40 коп, витрати на професійну правову допомогу в суді першої інстанції в розмірі 11 000 грн. 00 коп., витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги в розмірі 3993 грн. 60 коп.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначає, що не погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що позивач мав достатньо часу повідомити відповідача про відсутність пломб, оскільки відповідно до наказу Міністерства з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України № 309 від 22 грудня 2022 року, який був чинний станом на 05 січня 2023 року місто Ізюм було окуповане збройними силами російської федерації в період з 01 квітня 2022 року по 08 вересня 2022 року. Аналогічні дати зазначені у відповідності до наказу Міністерства розвитку громад та територій України № 376 від 28 лютого 2025 року. Відповідно до ч. 3 ст. 75 ГПК України обставини, визнані судом загальновідомими, не потребують доказування. Слід зазначити, що є загальновідомими обставини того, що місто Ізюм під час окупації зазнало потужних обстрілів зі сторони збройних сил російської федерації. В загальнодоступних джерелах таких, як наприклад, офіційний сайт Харківської обласної військової адміністрації міститься інформація про те, що в місті Ізюм було знищено біля 70-80 відсотків інфраструктури, після деокупації тривалий час в місті були відсутні електроенергія, інтернет, зв`язок, не працювали органи державної влади та місцевого самоврядування, комунальні підприємства. Значна території міста і громади була замінована та забруднена вибухонебезпечними предметами, знищеною та покинутою військовою технікою. Вказані обставини не були взяті до уваги судом першої інстанції під час розгляду справи. Натомість, суд першої інстанції дійшов незрозумілого та абсурдного, на думку апелянта, висновку про те, що позивач одразу після деокупації міста повинен був повідомити відповідача про відсутність пломб.

Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ФОП Затолоки О.Д. (вх. № 870Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26. Призначено справу до розгляду на 12.05.2026.

29.04.2026 від представника відповідача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він просить апеляційну скаргу ФОП Затолоки О.Д. залишити без задоволення, рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26 залишити без змін. Судові витрати просить покласти на позивача.

В судове засідання, призначене на 12.05.2026, з`явились представники сторін та надали пояснення по справі.

Відповідно до статті 269 Господарського процесуального кодексу України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши повноту встановлення господарським судом обставин справи та докази по справі на їх підтвердження, їх юридичну оцінку, а також доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила наступне.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до договору купівлі-продажу нежитлової будівлі павільйону-магазину від 16.10.1999, фізична особа - підприємець Затолока Олександр Дмитрович (позивач) є власником магазину, розташованого за адресою: АДРЕСА_2 .
Як вказує позивач, у грудні 2022 року ним було виявлено відсутність пломби на шафі обліку та на клемній кришці приладу обліку, що розташовані на приміщенні належного йому магазину, розташованому за адресою: Харківська область, м. Ізюм, вул. Київська 11. Про виявлений факт позивач особисто повідомив Ізюмський РРЄ АТ "Харківобленерго".
05.01.2023 представниками АТ "Харківобленерго" було проведено контрольний огляд вузла обліку електричної енергії, що використовується ФОП Затолока О.Д., встановленого за адресою: м. Ізюм, вул. Київська, буд. 11, за результатом якої складено Акт про порушення № 121845.
Відповідно до вказаного Акту встановлено, що за адресою м. Ізюм, вул. Київська, буд. 11, порушено ПРРЕЕ, а саме забезпечення збереження ПО і пломб на ньому (відсутні на шафі обліку № 10283026 та клемній кришці № 10283025).
Як вбачається з даного Акту, він був складений у присутності позивача - Затолоки О.Д. та підписаний останнім без зауважень.

24.02.2023 на адресу позивача було направлено Протокол № 1 засідання комісії про розгляд акту про порушення Правил роздрібного ринку електричної енергії від 16.02.2023.
Відповідно до вказаного протоколу, позивачу було встановлено об`єм недооблікованої електроенергії в кількості 10136, 0 кВт.год. та виставлено рахунок на суму 63 172,99 грн.
При цьому, як зазначає позивач, жодного запрошення на засідання комісії він не отримував.
07.03.2023 позивач направив на адресу відповідача лист, в якому повідомив, що пломби на приміщенні належного йому магазину були пошкоджені під час окупації міста Ізюма, жодної його вини у вказаному порушенні немає, та просив не застосовувати до нього штрафні санкції.
У відповідь позивачем був отриманий лист № 56РРЕ/36-182 від 22.03.2023, в якому відповідач повідомив позивача про необхідність оплатити рахунок. При цьому, відповідач визнав, що засідання відповідної комісії було проведено без участі позивача.
В подальшому, на адресу позивача прийшло запрошення на комісію з розгляду акту про порушення № 121845 від 05.01.2023, яке повинно відбутися 25.12.2025. Позивач вказує, що дане запрошення на комісію, яка повинна відбутися 25.12.2025, він отримав лише 29.12.2025, що підтверджується роздруківкою з трекінгу Укрпошти.
09.01.2026 на адресу позивача надійшов протокол № 121845 засідання комісії з розгляду актів про порушення від 25.12.2025, відповідно до якого позивачу було знову нараховано 63 172,99 грн.
Позивач вважає, що рішення АТ «Харківобленерго» оформлене протоколом №121845 засідання комісії з розгляду актів про порушення Ізюмського РРЄ від 25.12.2025 є протиправним та підлягає скасуванню.
В обґрунтування своєї позиції позивач посилається на те, що 1) засідання комісії 25.12.2025 проведено без участі та згоди позивача, що суперечить приписам постанови НКРЕКП № 393 від 20.04.2022; 2) повідомлення про засідання комісії позивач отримав через 4 дні після його фактичного засідання; 3) на позивача покладено обов`язок сплатити вартість нібито спожитої електроенергії за період коли місто Ізюм знаходилося в окупації; 4) засідання комісії з розгляду актів про порушення від 25.12.2025 проводилося без жодної експертизи; 5) відсутні докази вини саме позивача у відсутності пломб.

Оцінюючи встановлені факти і відповідні їм правовідносини, колегія суддів вбачає, що оскаржене рішення місцевого господарського суду порушує як мінімум два базових принципу права – принцип правової визначеності і принцип розумності. 
Порушення принципу правової визначеності полягає в ігноруванні судом факту «повторного» розгляду акту про порушення.
Так, як визнано сторонами в ході вирішення спору, відповідач двічі розглядав акт про порушення, перше рішення Комісії не було скасовано або визнано нечинним, але позивач був притягнений до відповідальності саме на підставі другого рішення Комісії. 
Між тим, повторний розгляд комісією того самого акту є юридично неможливим, оскільки перше рішення комісії ніким не скасовувалось і також є чинним. 
Діюче законодавства (ПРРЄ, ЗУ «Про ринок електричної енергії» тощо) взагалі не передбачає права Комісії скасувати чи визнати своє власне рішення (індивідуальний акт) нечинним за власною ініціативою. Таким чином, існування одночасно двох рішень Комісії з розгляду одного і того ж самого акту про порушення є юридичним нонсенсом, а друге рішення Комісії – очевидно нікчемним. 

В частині застосування до спірних правовідносин принципу розумності колегія суддів зазначає, що заперечення відповідача проти позову по суті полягають у тому, що позивач нібито «надто пізно» повідомив відповідача про виявлене порушення пломб. 
В цій частині колегія суддів зазначає, що перебування м. Ізюм в окупації та значні руйнування цього міста є загальновідомим фактом. Повернення в таке місто після його деокупації є правом, а не обов`язком приватної особи і реалізація цього права з очевидністю залежить від відновлення життєдіяльності міста, можливості виконання умови прибутковості підприємницької діяльності позивача тощо.
Тобто право повернення фізична особа реалізує на власний розсуд. 
Тому колегія суддів, опираючись на принцип розумності, не вбачає підстав підтримати позицію відповідача про те, позивач повинен був негайно після деокупації повертатись у м. Ізюм та проводити ревізію свого електричного господарства. 
За таких умов колегія суддів не вбачає порушень у діях чи бездіяльності позивача, який повідомив про виявлене порушення тоді, коли мав на те змогу. 

З урахуванням наведеного, колегія суддів дійшла висновку про помилковість рішення суду першої інстанції і необхідність задоволення позову.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Частинами першою і третьою статті 123 ГПК України передбачено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
Відповідно до статті 126 ГПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно з пунктом 1 частини четвертої і частини п`ятої статті 129 ГПК України інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
За приписами частини восьмої статті 129 ГПК України розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду, за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву.
У позові позивач зазначив, що орієнтовний розрахунок витрат на правничу допомогу складає 11 000,00 грн.
16.12.2025 позивачем на підставі договору від 16.01.2026 б/н про надання адвокатських послуг видано ордер серії АХ №1313109 на ім`я адвоката Савіна О.С.; договором про надання правничої допомоги повноваження адвоката не обмежуються.
Відповідно до акта приймання передачі наданих послуг від 19.11.2026, підписаного адвокатом і позивачем, адвокат надав, а позивач прийняв такі послуги:
- аналіз матеріалів, наданих клієнтом, для надання консультації та погодження правової позиції , вартість - 6000,00 грн;
- підготовка та направлення в суд позовної заяви, участь у судових засіданнях, вартість – 5000,00 грн.
Дослідивши надані представником позивача докази понесення позивачем витрат на професійну правову допомогу у цій справі, колегія суддів зазначає, що такий окремий вид послуги з правничої допомоги, зазначений в акті приймання передачі наданих послуг, як аналіз матеріалів, наданих клієнтом, для надання консультації та погодження правової позиції, нерозривно пов`язана та охоплюється послугою підготовка та направлення в суд позовної заяви, а тому безпідставно виокремлена в окрему послугу.
Таким чином, апеляційний суд відмовляє у задоволенні заяви в частині стягнення 6 000,00 грн.
Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
У постанові Об`єднаної палати Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 Верховний Суд зазначив, що під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами 5-7, 9 статті 129 Господарського процесуального кодексу України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
В той же час, відповідачем не заявлено такого клопотання.
Верховний Суд також зазначив, що у такому випадку суд, керуючись частинами 5-7, 9 статті 129 зазначеного Кодексу, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Відповідно до частини 5 статті 129 Господарського процесуального кодексу України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Таким чином, при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрат на підставі ст.41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (наприклад, рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява N19336/04, п.269).
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатом позивачу послуг, апеляційний суд дійшов висновку щодо часткового задоволення заяви позивача та стягнення з відповідача на користь судових витрат, пов`язаних з наданням правничої допомоги у розмірі 5 000,00 грн.
Відповідно до ст. 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору покладаються на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи викладене та керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, 277, 280-284 Господарського процесуального кодексу України, Східний апеляційний господарський суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ФОП Затолоки О.Д. (вх. № 870Х/1) на рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26 задовольнити.
Рішення господарського суду Харківської області від 09.04.2026 у справі № 922/158/26 скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення, оформлене протоколом № 121845 засідання комісії з розгляду актів про порушення Ізюмського РРЕ АТ «Харківобленерго» від 25.12.2025 про нарахування фізичній особі — підприємцю Затолоці Олександру Дмитровичу ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) необлікованої електричної енергії в кількості 10136 кВт на суму 63 172 грн. 99 коп.
Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 149, код ЄДРОПУ 00131954) на користь фізичної особи — підприємця Затолоки Олександра Дмитровича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 2 662,40 грн. витрат по сплаті судового збору за подання позову, 5000,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу, понесених в суді першої інстанції.
Стягнути з Акціонерного товариства "Харківобленерго" (61037, м. Харків, вул. Георгія Тарасенка, буд. 149, код ЄДРОПУ 00131954) на користь фізичної особи — підприємця Затолоки Олександра Дмитровича ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) 3993,60 грн. витрат по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Порядок і строки її оскарження визначені у статтях 286 - 289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 22.05.2026.

Головуючий суддя М.М. Слободін

Суддя Н.В. Гребенюк 

Суддя П.В. Тихий