Гребінківський районний суд Полтавської області 
___________________________________________________________________________________
  	Справа №: 539/4488/25	

Провадження № 2/528/60/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем України
22 травня 2026 року   	м. Гребінка 	

Гребінківський районний суд Полтавської області у складі: 
головуючого судді Вітківського М.О., 
при секретарі Коваленко О.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гребінка без технічної фіксації засобами в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в:

Представник позивача Вишневська О.І., через систему «Електронний суд», звернувсь до Лубенського міськрайонного суду Полтавської з вказаним позовом, яким просить суд: стягнути солідарно з ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», код ЄДРПОУ 37825968, заборгованість у сумі 129 657,15 грн. з яких: 30 167,72 грн. – сума 3% річних; 99 489,44 – сума нарахованих інфляційних втрат. Крім того, просить стягнути з відповідача на користь позивача понесені судові витрати.
20 жовтня 2025 року вказана цивільна справа надійшла до Гребінківського районного суду Полтавської області за підсудністю. 
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що 23 квітня 2008 року АКІБ «Укрсиббанк» (кредитодавець), правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1133706700, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 22 000,00 доларів США. З метою забезпечення виконання зобов`язання за цим кредитним договором 23.04.2008 року АКІБ «Укрсиббанк» та ОСОБА_2 укладено договір поруки.
У зв`язку з неналежним виконанням умов Кредитного Договору та виникненням заборгованості Банк звернувся до суду щодо примусового стягнення заборгованості. 10.06.2010 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області розглянув справу та ухвалив рішення, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 1133706700 в сумі 205 165,20 грн. 12.12.2011 року між ПАТ «УкрСиббанк» з однієї сторони та ТОВ «Кей-Колект» з іншої укладено договір факторингу, згідно умов якого ТОВ «Кей-Колект», що виступило як фактор, зобов`язується прийняти права вимоги та в їх оплату надати грошові кошти в розпорядження ПАТ «УкрСиббанк» - клієнт. 
12.06.2012 Лубенський міськрайонний суд Полтавської області розглянув справу та постановив ухвалу у якій замінив ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому проваджені. На підставі вказаного договору ТОВ «Кей-Колект» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ПАТ «УкрСиббанк», включно і за договором про надання споживчого кредиту № 1133706700. На сьогоднішній день відповідачами рішення суду про стягнення кредитної заборгованості не виконано, залишок боргу складає 205 165,20 грн.. 
Із матеріалів справи встановлено, що згідно відповіді Виконавчого комітету Гребінківської міської ради Полтавської області №03-45/2025 від 08.09.2025, відповідач ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 (а.с. 48).
Із відповіді №1921500 Єдиного державного демографічного реєстру встановлено, що відомості на ОСОБА_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , відсутні (а.с. 55).
Ухвалою судді Гребінківського районного суду Полтавської області від 22.10.2025 року відкрито спрощене позовне провадження за вищевказаною позовною заявою. Встановлено відповідачу строк для подання до суду заперечень щодо розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження та відзиву на позов протягом п`ятнадцяти днів із дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі (а.с. 56-57).
У зв`язку з неявкою у судове засідання відповідачів та не отримання відповідачами судової кореспонденції 18.11.2025 року постановлено ухвалу суду про опублікування на офіційному веб сайті судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області в судові засідання відповідачів (а.с. 67, 68).
Ухвалою Гребінківського районного суду Полтавської області від 15.04.2026 року витребувано у Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (37500, Полтавська область, м. Лубни, вул. Ярослава Мудрого, 17/1, info.lbn.plt.dvs@sumyjust.gov.ua) матеріали виконавчих проваджень № 30878757 та № 30879471, відкритих державним виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ (рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2010 у справі № 1618/2243/2012 за позовом ПАТ «УкрСиббанк» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором № 11337067000 від 23.04.2008 року; у Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», код ЄДРПОУ 37825968, (01103, м. Київ, вул. Мендєлєєва, будинок 12, офіс 94/1) детальний розрахунок заборгованості станом на 15.04.2026 року за договором № 11337067000 від 23.04.2008 року, укладеного між ПАТ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 . (а.с. 91-94).
01.05.2026 року засобами поштового зв`язку від Лубенського відділу державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України надійшла відповідь на ухвалу суду від 15.04.2026 року. Вказано, що станом на 28.04.2026 виконавчі провадження № 30878757 та № 30879471 про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» солідарно заборгованості по кредитному договору станом на 01.04.2010 р. в розмірі 204315,20 грн., яка складається з: заборгованості за простроченим кредитом — 169502,20 грн. (21388,29 дол. США), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом — 31129,16 грн. (3927,97 дол. США), пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом — 2811,13 грн., штрафу за порушення зобов`язань — 500 грн. у Лубенському відділі державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України на примусовому виконанні не перебувають. Дані виконавчі провадження завершені 20.04.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Матеріали виконавчих проваджень № 30878757 та № 30879471 знищені за закінченням терміну зберігання. Надано витяг «ВП — спецрозділ» стосовно запитуваних виконавчих проваджень.
04.05.2026 року ТОВ «Кей-Колект» через систему «Електронний суд» на виконання ухвали про витребування надало Довідку розрахунок заборгованості після відступлення прав вимоги боржника ОСОБА_2 за договором № 1133706700 від 23.04.2008 та Інформацію щодо платежів до відступлення права вимоги.
04.05.2026 року представник позивача у судове засідання не з`явився, він належним чином повідомлений про дату, час та місце розгляду справи, у позові просить розгляд справи провести без участі сторони позивача, проти винесення судом заочного рішення не заперечує.
У судові засідання відповідач ОСОБА_1 не з`явилася. За зареєстрованим у встановленому порядку місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , судова кореспонденція відповідачем не отримана, конверт повернувсь до суду з відміткою «адресат відсутній зва вказаною адресою».
У судові засідання відповідач ОСОБА_2 не з`явився. За останнім відомим місцем проживання за адресою: АДРЕСА_1 , судова кореспонденція відповідачем не отримана, конверт повернувсь до суду з відміткою «адресат відсутній зва вказаною адресою».
У Постанові КЦС ВС від 01.12.2023 № 591/4832/22 (61-10261св23) зроблено такий висновок, що довідка поштового відділення з позначкою про неможливість вручення судової повістки у зв`язку з «відсутністю за вказаною адресою» вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду. Зазначене свідчить про умисне неотримання судової повістки.
Крім того, відповідачі викликалися до суду шляхом опублікування на офіційному веб-сайті Судової влади України оголошення про виклик до Гребінківського районного суду Полтавської області.
З огляду на положення ст.128 ЦПК України, вони вважаються такими, що належним чином сповіщені про день і час розгляду справи.
Згідно ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового засідання технічним засобом здійснює секретар судового засідання.
Суд, вивчивши та проаналізувавши матеріали справи і давши їм належну оцінку, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Згідно ст.5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (ч.1 ст.12 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно ст.13 ЦПК України (диспозитивність цивільного судочинства), суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
У розумінні цивільно-процесуального закону предмет позову це матеріально-правова вимога позивача, стосовно якої він просить ухвалити рішення, у матеріальному розумінні це певна річ (об`єкт), щодо якої виник спір.
Судом встановлені наступні факти та відповідні їм правовідносини.
23 квітня 2008 року АКІБ «Укрсиббанк» (кредитодавець), правонаступником якого є ПАТ «Укрсиббанк», та ОСОБА_2 укладено кредитний договір № 1133706700, за умовами якого кредитодавець надав позичальнику кредит в розмірі 22 000,00 доларів США., з кінцевим терміном повернення 22 квітня 2026 року, зі сплатою процентів у розмірі 13% річних (а.с. 21-24, 19-20).
23.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_1 укладено договір поруки № 1, за умовами якого ОСОБА_1 зобов`язалася перед АКІБ «УкрСиббанк» відповідати за невиконання ОСОБА_2 зобов`язань за договором про надання споживчого кредиту № 1133706700 (а.с. 10-18).
Крім того, 23.04.2008 року між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 (Іпотекодавець) укладено договір іпотеки (нерухомого майна), згідно з яким з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 1133706700 від 23.04.2008 щодо повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі. Іпотекодавець передає в іпотеку Іпотекодержателю нерухоме майно (предмет іпотеки): двокімнатну квартиру АДРЕСА_2 (а.с. 08-09).
10.06.2010 року Лубенський міськрайонний суд Полтавської області розглянув справу та ухвалив рішення, яким стягнуто в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 1133706700 в сумі 205 165,20 грн., яка складається з заборгованості за простроченим кредитом 169 502,20 грн (21 388,29 дол. США), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 31 129,16 коп. (3 927,97 дол. США), пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 372 грн. 71 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом 2 811грн 13 коп., штраф за порушення зобов`язань 500 грн; та з кожного судовий збір по 850,00 грн, та по 60,00 грн за інформаційно-технічне забезпечення по розгляду справи. (а.с. 38-39).
12.06.2012 Лубенський міськрайонний суд Полтавської області розглянув справу та постановив ухвалу у якій замінив ПАТ «УкрСиббанк» на ТОВ «Кей-Колект» у виконавчому проваджені № 30879471 від 26.01.2012 року та у виконавчому провадженні № 30878757 від 26.01.2012, відкритих ВДВС Лубенського МРУЮ в Полтавській області. В ухвалі вказано, що на підставі рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2010 року про видано виконавчий лист 2-1349/10 для примусового виконання якого державним виконавцем ВДВС Лубенського МРУЮ відкрито виконавчі провадження № 30878757 та № 30879471 (а.с. 29).
30.06.2010 року у справі № 2-1349/10 Лубенським міськрайонним судом Полтавської області було видано виконавчий лист від 10.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» - 850 грн судового збору, 60 грн за інформаційно-технічне забезпечення розгляду справи, а всього 910 грн 00 коп. Строк пред`явлення документа до виконання до 21.06.2013 року (а.с. 36).
Виконавчий лист у справі № 2-1349/10 про стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 1133706700 в сумі 205 165,20 грн., яка складається з заборгованості за простроченим кредитом 169 502,20 грн (21 388,29 дол. США), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 31 129,16 коп. (3 927,97 дол. США), пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 372 грн. 71 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом 2 811грн 13 коп., штраф за порушення зобов`язань 500 грн. у матеріалах справи відсутній.
03.10.2016 року головним державним виконавцем Лубенського МРУЮ ВДВС ГТУЮ у Полтавській області Поліщук В.О. відмовлено у прийнятті до провадження виконавчого документа та у відкритті провадження з примусового виконання виконавчого листа № 2-1349/2010, виданого Лубенським міськрайонним судом Полтавської області 30.06.2010 року про стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ТОВ «Кей-колект» солідарно судового збору в розмірі 910 грн 00 коп., оскільки в пакеті документів, що надійшли до відділу відсутнє документальне підтвердження заміни сторони виконавчого провадження (а.с. 35).
З інформації, наданої Лубенським відділом державної виконавчої служби у Лубенському районі Полтавської області Сумського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, а саме, з витягів «ВП — спецрозділ» стосовно запитуваних виконавчих проваджень, вбачається, що боржником у ВП № 30878757 та № 30879471 вказано ОСОБА_1 .
Резолютивна частина виконавчого документа у ВП № 30879471 – стягнення з ОСОБА_2 , ОСОБА_1 на користь ПАТ «УкрСиббанк» - 850 грн судового збору, 60 грн за ІТЗ розгляду справи, а всього 910 грн 00 коп. 20.04.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Строк повторного пред`явлення – 20.04.2013 року.
Резолютивна частина виконавчого документа у ВП № 30878757 - стягнення в солідарному порядку з ОСОБА_1 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «УкрСиббанк» заборгованість за договором кредиту № 1133706700 в сумі 205 165,20 грн., яка складається з заборгованості за простроченим кредитом 169 502,20 грн (21 388,29 дол. США), заборгованості по простроченим процентам за користування кредитом 31 129,16 коп. (3 927,97 дол. США), пені за несвоєчасне погашення заборгованості за кредитом 372 грн. 71 коп., пені за несвоєчасне погашення заборгованості за відсотками за користування кредитом 2 811грн 13 коп., штраф за порушення зобов`язань 500 грн. 20.04.2012 року виконавчий документ повернуто стягувачу, у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Строк повторного пред`явлення – 20.04.2013 року.
Дані виконавчі провадження завершені 20.04.2012 на підставі п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» у зв`язку з відсутністю у боржника майна. Матеріали виконавчих проваджень № 30878757 та № 30879471 знищені за закінченням терміну зберігання.
Позивач не звертався до суду з вимогою про поновлення строку пред`явлення виконавчого документу до виконання.
Крім того, у матеріалах справи відсутня інформація щодо виконавчих проваджень, де б боржником був вказаний саме ОСОБА_2 , який, був позичальником за кредитним договором, що встановлено з матеріалів справи, а не поручителем, як вказано у позовній заяві.
Відповідно до відомостей з Автоматизованої системи виконавчого провадження, відомості щодо наявності виконавчого провадження з виконання виконавчих листів по справі № 2-1349/2010, виданих Лубенським міськрайонним судом Полтавської області, в системі відсутні, також відсутні відомості щодо наявності виконавчих проваджень відносно боржників ОСОБА_2 , ОСОБА_1 .
Також у матеріалах справи відсутня інформація щодо того чи було звернуто стягнення на предмет іпотеки за договором іпотеки від 23.04.2008 року (двокімнатна квартира АДРЕСА_2 ). Водночас договір іпотеки було укладено між АКІБ «УкрСиббанк» та ОСОБА_2 з метою забезпечення виконання зобов`язань ОСОБА_2 за кредитним договором № 1133706700 від 23.04.2008 щодо повернення отриманої суми кредиту, несплачених відсотків, комісій, неустойок і штрафів у повному обсязі.
Відповідно до Довідки-розрахунку заборгованості після відступлення прав вимоги боржника ОСОБА_2 за договором № 1133706700 від 23.04.2008 у валюті договору станом на 28.04.2008 року, заборгованість боржника складає 26 391,24 дол. США. З Інформації щодо платежів до відступлення права вимоги вбачається, що боржником за період з 07.05.2008 року по 14.09.2009 року було сплачено 2144,16 дол США за кредитним договором. Станом на 11.12.2011 року заборгованість складала 26 391,24 дол. США.
Позивачем за період з 02 квітня 2017 року по 23 лютого 2022 року (включно) здійснено нарахування у сумі 129 657,15 грн. з яких: 30 167,72 грн. – сума 3% річних; 99 489,44 – сума нарахованих інфляційних втрат.
Відповідно до ч.1, ч.2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплати гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених ст.11 ЦК України.
Пунктом 3 частини 2 статті 11 ЦК України передбачено, що підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є не лише договори й інші правочини, а й завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди іншій особі та інші юридичні факти. Отже, завдання майнової (матеріальної) і моральної шкоди породжує зобов`язання між особою, яка таку шкоду завдала, та потерпілою особою. Залежно від змісту такого зобов`язання воно може бути грошовим або не грошовим.
Частиною 1 статті 612 ЦК України передбачено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно з ч.2 ст.625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Таким чином, у ст.625 ЦК України визначені загальні правила відповідальності за порушення будь-якого грошового зобов`язання незалежно від підстав його виникнення (договір чи делікт). Стаття 625 ЦК України розміщена в розділі «Загальні положення про зобов`язання» книги 5 ЦК України, відтак приписи цієї статті поширюються на всі види грошових зобов`язань незалежно від підстав їх виникнення, якщо інше не передбачено договором або спеціальними нормами закону, який регулює, зокрема, окремі види зобов`язань. Аналогічну позицію з цього приводу викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 16 травня 2018 року у справі № 686/21962/15-ц.
У Законі України «Про виконавче провадження» поняття «виконавче провадження» розуміється як завершальна стадія судового провадження (стаття 1).
Наведене узгоджується з практикою ЄСПЛ щодо застосування статті 6 Конвенції, яка гарантує право на справедливий суд.
Так, у рішенні від 19 березня 1997 року у справі «Горнсбі проти Греції, заява №183571/91» (Case of Hornsby v. Greece) ЄСПЛ зазначив, що для цілей статті 6 Конвенції виконання рішення, ухваленого будь-яким судом, має розцінюватися як складова частина «судового розгляду». Право на звернення до суду було б ілюзорним, якби національна правова система Договірної сторони дозволяла, щоб остаточне, обов`язкове для виконання судове рішення залишалось невиконаним на шкоду одній зі сторін.
Водночас ЄСПЛ у своїх рішеннях неодноразово наголошував, що право на доступ до суду, закріплене у статті 6 Конвенції, не є абсолютним: воно може бути піддане допустимим обмеженням, оскільки вимагає за своєю природою державного регулювання.
У своїй практиці ЄСПЛ сформував підхід, відповідно до якого встановлення обмежень доступу до суду у зв`язку з пропуском строку звернення повинне застосовуватися з певною гнучкістю і без надзвичайного формалізму, воно не застосовується автоматично і не має абсолютного характеру; перевіряючи його виконання, необхідно звертати увагу на обставини справи (справи «Белле проти Франції» (Bellet v. France), «Ільхан проти Туреччини» (Ilhan v. Turkey), «Пономарьов проти України», «Щокін проти України» та інші).
Установлення законом строків передбачено з метою дисциплінування учасників спірних правовідносин та своєчасного виконання ними певних процесуальних дій. Інститут строків у цивільному процесі сприяє досягненню юридичної визначеності в цивільно-правових відносинах, а також стимулює учасників процесу добросовісно ставитися до виконання своїх обов`язків. Ці строки обмежують час, протягом якого такі правовідносини можуть вважатися спірними; після їх завершення, якщо ніхто не звернувся до суду за вирішенням спору, відносини стають стабільними.
ЄСПЛ у своїй практиці наголошує, що позовна давність - це законне право правопорушника уникнути переслідування або притягнення до суду після закінчення певного періоду після скоєння правопорушення. Застосування позовної давності має кілька важливих завдань, а саме: забезпечувати юридичну визначеність і остаточність, захищати потенційних відповідачів від прострочених позовів та запобігати несправедливості, яка може статися в разі, якщо суди будуть змушені вирішувати справи про події, що мали місце у далекому минулому, спираючись на докази, які вже, можливо, втратили достовірність і повноту із плином часу (див. mutatis mutandis рішення ЄСПЛ від 22 жовтня 1996 року у справі «Стаббінгс та інші проти Сполученого Королівства»; від 20 вересня 2011 року у справі «ВАТ «Нафтова компанія «Юкос» проти росії»).
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
За статтею 11 Закону України «Про виконавче провадження» строки у виконавчому провадженні - це періоди часу, в межах яких учасники виконавчого провадження зобов`язані або мають право прийняти рішення або вчинити дію. Строки у виконавчому провадженні встановлюються законом, а якщо вони не визначені законом - встановлюються виконавцем. Будь-яка дія або сукупність дій під час виконавчого провадження повинна бути виконана не пізніше граничного строку, визначеного цим Законом.
Стадія виконавчого провадження, як завершальна стадія судового процессу, має встановлені законом строкові межі. Зокрема, така стадія починається після видачі виконавчого документа стягувачу та закінчується фактичним виконанням судового рішення або зі спливом строку пред`явлення виконавчого документа до виконання, оскільки якщо цей строк пропущено, виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання (пункт 2 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»). За пунктом 1 частини першої статті 26 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження» (в редакції, яка діяла до набрання 05 жовтня 2016 року чинності Законом України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження») пропуск встановленого строку пред`явлення документів до виконання визначався як підстава для відмови у відкритті виконавчого провадження.
Тобто за межами цього строку (строку пред`явлення виконавчого документа до виконання) виконавчі дії не вчиняються, а строк виконавчого провадження, як завершальної стадії судового процесу, спливає одночасно зі строком пред`явлення виконавчого документа до виконання.
Строки пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначені у статті 12 Закону України від 02 червня 2016 року № 1404-VІІІ «Про виконавче провадження».
До 05 жовтня 2016 року положення щодо строків пред`явлення виконавчих документів до виконання, підстави переривання строку давності пред`явлення виконавчого документа до виконання, право стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа до виконання на звернення із заявою про поновлення такого строку до суду визначались у статтях 22-24 Закону України від 21 квітня 1999 року № 606-XIV «Про виконавче провадження».
Одним з елементів забезпечення прав учасників справи на стадії виконання судового рішення є встановлена статтею 433 ЦПК України можливість поновлення пропущеного строку для пред`явлення виконавчого документа до виконання в разі його пропуску з причин, визнаних судом поважними.
Метою застосування статті 433 ЦПК України є захист інтересів добросовісного стягувача, який пропустив строк пред`явлення виконавчого документа для виконання з поважних причин. Поважними вважаються зокрема, причини, які не залежали від волі стягувача.
Наявність судового рішення про відновлення прав на грошові суми не змінює правової природи правовідносин учасників спору, оскільки за своєю юридичною природою рішення суду не породжує нових прав та/або обов`язків, а як спосіб захисту порушеного права на їх отримання лише трансформує та/або підтверджує існуючі зобов`язання з їх виплати у спосіб, обраний позивачем.
Водночас, можливість примусового стягнення кредитором заборгованості, про стягнення якої ухвалено рішення суду, вичерпується після закінчення строку пред`явлення до виконання виконавчого документа на виконання вказаного рішення, якщо такий строк не було поновлено судом в установленому законом порядку.
Оскільки право на примусове виконання обмежене строком пред`явлення виконавчого документа до виконання, то в разі пропуску такого строку та за умови, що суд відмовив у його поновленні, право на примусове виконання судового рішення вважається остаточно втраченим. Держава більше не забезпечує реалізацію цього рішення через виконавчу службу. Це означає, що рішення стає таким, яке не можна виконати примусово. У такому випадку за загальним правилом судове рішення про стягнення боргу не припиняє самого зобов`язання (борг як цивільно-правовий обов`язок формально продовжує існувати), але реалізація цього зобов`язання неможлива через примусове виконання.
Кредитор не може повторно пред`явити виконавчий документ на виконання (строк пропущено, а в його поновленні відмовлено), повторно звернутися до суду про той самий борг (наявне судове рішення щодо цього боргу), вимагати виконання через державні механізми. Боржник уже не зобов`язаний повертати борг через примус і може посилатися на остаточну втрату можливості виконання рішення.
Однак це не виключає можливого погашення боргу боржником добровільно, що не буде вважатися безпідставно отриманим майном.
У такій ситуації зобов`язання не є задавненим, оскільки позовна давність застосовується до звернення з позовом, а тут уже є судове рішення, яке набрало законної сили.
Водночас втрата права на примусове виконання судового рішення, припинення можливості його реалізації через пропуск строку пред`явлення виконавчого документа до виконання і відмову у його поновленні судом свідчить про неможливість захисту такої вимоги в примусовому порядку.
У зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа до виконання та відмовою суду в його поновленні право стягувача на примусове виконання судового рішення є остаточно втраченим, а можливість виконання такого рішення - припиненою.
Сплив строку пред`явлення виконавчого документа до виконання не є формальністю, а є самостійною підставою для припинення можливості примусового виконання судового рішення. Відмова в поновленні строку судом означає остаточність правової ситуації, відсутність будь-яких подальших процесуальних механізмів виконання судового рішення, а отже, відносини щодо примусового виконання стають стабільними.
З наведеного вбачається, що хоча формально позовна давність не застосовується, фактично зобов`язання втрачає юридичну примусовість, вимога за цим зобов`язанням стає такою, що не може бути захищена в примусовому порядку, але добровільне виконання якої не є безпідставно набути майном.
Ігнорування кредитором обставин закінчення строку пред`явлення рішення суду до виконання щодо стягнення заборгованості призвело б до надання стягувачу можливості безпідставно уникнути законодавчої вимоги щодо встановлених законом строків та призвело б до безпідставного перебування боржника у невизначеному стані понад установлений законом строк, що порушило б принцип правової визначеності як один з основоположних аспектів верховенства права.
Cплив строків пред`явлення виконавчого листа до виконання є законним правом боржника уникнути притягнення до цивільно-правової відповідальності після закінчення певного періоду після видачі судом виконавчого документа.
Ці строки забезпечують юридичну визначеність та остаточність, запобігаючи порушенню прав боржників.
Суд гарантує право на справедливий суд як стягувачу, так і боржнику, оскільки має враховувати не лише майнові інтереси стягувача, а й захищати права та інтереси боржника, який у такому випадку правомірно протягом тривалого періоду міг розраховувати на відсутність загрози примусового виконання рішення та притягнення до відповідальності за його невиконання.
Отже, зобов`язання зі сплати боргу, яке засвідчене судовим рішенням про його примусове стягнення, строк пред`явлення виконання за яким пропущено і в поновленні такого строку суд відмовив, а можливість його виконання втрачена, не може вважатися припиненим у матеріально-правовому сенсі (може бути виконаним добровільно боржником).
Таке зобов`язання вважається тим зобов`язанням, вимоги за яким позбавлені примусового захисту, проте добровільне виконання яких визнається належним.
У такому випадку до відповідних грошових вимог (щодо яких вичерпана можливість стягнення в примусовому порядку за судовим рішенням) не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України.
За протилежним (іншим) підходом буде складатися нерозумна ситуація, за якою після втрати права на примусове виконання судового рішення про стягнення основного боргу і припинення можливості його реалізації, зокрема у зв`язку з пропуском строку пред`явлення виконавчого документа для виконання і відмови в поновленні цього строку судом, за обставин неможливості виконання захисту основної вимоги (про стягнення основної суми боргу) кредитор зберігатиме можливість постійно подавати вимоги про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, що суперечитиме принципу правової визначеності.
До аналогічних висновків дійшла Велика Палата Верховного Суду у своїй постанові від 11 лютого 2026 року (справа № 754/511/23, провадження №14-63цс25).
Крім того, Верховний Суд у постанові від 01.06.2026 року у справі № 761/18405/23 дійшов висновку, що індексації підлягає лише гривня як національна валюта України, тоді як іноземна валюта індексації не підлягає. Тому положення частини другої статті 625 ЦК України щодо стягнення інфляційних втрат застосовуються лише до грошових зобов`язань, визначених у гривні, а не у гривні з валютним еквівалентом.
У випадку порушення зобов`язання, вираженого у гривні з еквівалентом в іноземній валюті, втрати кредитора від знецінення національної валюти компенсуються саме механізмом валютного еквівалента. Саме тому додаткове стягнення інфляційних втрат є безпідставним.
З матеріалів справи встановлено, що рішення Лубенського міськрайонного суду Полтавської області від 10.06.2010 року не перебуває на примусовому виконанні та не може бути скероване у даному порядку з дотриманням встановлених для цього строків, у зв`язку з чим до встановлених ним грошових вимог не можна застосовувати правила частини другої статті 625 ЦК України, адже надання стягувачу можливості постійно пред`являти вимоги до боржника про стягнення 3 % річних та інфляційних втрат, нарахованих на невиконувану вимогу, буде суперечити принципу правової визначеності.
Таким чином, оцінюючи належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності, розглядаючи справу в межах заявлених позовних вимог та визначеного позивачем предмета спору, суд приходить до висновку, що позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором не підлягають задоволенню.
У зв`язку з відмовою у задоволенні позову понесені позивачем судові витрати не розподіляються.
Керуючись ст.ст. 4, 11, 12, 13, 76-80, 81, 83 ,89, 141, 142, 247, 259, 263-265, 268, 273, 279, 354-356 ЦПК України, суд,-,

в и р і ш и в:

У задоволенні позовних вимог Товариства з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект» до ОСОБА_1 та ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – відмовити.

Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Позивач має право оскаржити заочне рішення в загальному порядку тобто, роз`яснюється, що апеляційна скарга на рішення суду подається до Полтавського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи(вирішення питання)без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
До дня початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи апеляційні та касаційні скарги подаються учасниками справи до або через відповідні суди, а матеріали справ витребовуються та надсилаються судами за правилами, що діяли до набрання чинності цією редакцією Кодексу. У разі порушення порядку подання апеляційної чи касаційної скарги відповідний суд повертає таку скаргу без розгляду.
Згідно ч. 5 ст. 268 ЦПК України датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.

На виконання п.4 ч.5 ст.265 ЦПК України судом зазначається повне найменування сторін:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Кей-Колект», код ЄДРПОУ 37825968, 01103, м. Київ, вул. Мендєлєєва, будинок 12, офіс 94/1.
Відповідач 1: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач 2: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП НОМЕР_2 , останнє відоме місце проживання за адресою: АДРЕСА_1 . 

Суддя  М. О. Вітківський