ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ 
8-й під`їзд, Держпром, майдан Свободи, 5, м. Харків, 61022 
тел. приймальня (057) 705-14-14, тел. канцелярія 705-14-41, факс 705-14-41 
_______________________________________________________________________

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"18" травня 2026 р.	м. Харків	Справа № 922/780/26	

Господарський суд Харківської області у складі:
судді Рильової В.В. 
при секретарі судового засідання Бойко О.Н.

розглянувши в порядку загального позовного провадження справу 
за позовом 	Приватної фірми "Діоніс-95" (місцезнаходження: 61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 9; код ЄДРПОУ: 23005974) третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача - Державне підприємство "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" (місцезнаходження: 61165, м. Харків, пр. Науки,9; код ЄДРПОУ: 31632138) 	
до 	ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) АДРЕСА_2 , кв,в 	
про 	стягнення 2 214 870,87 грн. 	
за участю представників:
позивача: Колісниченко А.С. (ордер серії АР №1301744 від 10.03.2026, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №ЗП002790 від 20.05.2021);
відповідача: не з`явився; 
третьої особи:не з`явився.

ВСТАНОВИВ:

Приватна фірма "Діоніс-95" (позивач) звернулася до Господарського суду Харківської області з позовною заявою про стягнення з Баркової Наталії Володимирівни (відповідач) заборгованість з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за Договором суборенди № 1 від 18.06.2021 за період з січня 2022 року по 31.01.2024 року у розмірі 2 214 870,87 грн.
Також позивач просить суд покласти на відповідава судові витрати.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 19.03.2026 судом позовну заяву Приватної фірми "Діоніс-95" прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі № 922/780/26. Справу постановлено розглядати за правилами загального позовного провадження. Встановлено відповідачу - п`ятнадцятиденний строк з дня вручення даної ухвали для подання до суду відзиву на позовну заяву, із доказами, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем.
Розгляд справи в підготовчому засіданні неодноразово відкладався.
За результатами підготовчого засідання 27.04.2026 судом постановлено ухвалу про закриття підготовчого провадження і призначено справу № 922/780/26 до розгляду по суті на 18.05.2026 року о 12:00 годині, на підставі частини другої статті 185, частини першої статті 195 Господарського процесуального кодексу України.
Зазначену ухвалу постановлено без оформлення окремого документу та занесено до протоколу підготовчого засідання від 27.04.2026 у справі № 922/780/26.
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 судом виправлено описку, допущену судом, в ухвалі суду від 27.04.2026 у справі №922/780/26, шляхом зазначення першого абзацу резолютивної частини в такій редакціїї: Повідомити ОСОБА_1 та Державне підприємство "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" про те, що судом підготовче засідання у справі №922/780/26 закрито, розгляд справи по суті призначено на "18" травня 2026 р. о 12:00 годині.
14.05.2026 до Господарського суду Харківської області від відповідача надійшов відзив на позов (вх.№11681 від 14.05.2026) разом із клопотанням про поновлення строку на його подання. 
Ухвалою Господарського суду Харківської області від 18.05.2026 в задоволенні клопотання ОСОБА_1 про поновлення строку на подання відзиву, подане разом з відзивом на позовну заяву (вх.№11681 від 14.05.2026) – відмовлено. Відзив на позовну заяву (вх.№11681 від 14.05.2026) – залишено без розгляду.
Представник позивача, присутній в судовому засіданні 18.05.2026 позовні вимоги підтримав, просив суд їх задовольнити з підстав, викладених у позовній заяві.
Представник третьої особи в судове засідання 18.05.2026 не з`явився, про причини такої неявки суд не повідомив, про дату, час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом надісланні ухвали суду від 27.04.2026 до його електронного кабінету.
Предстаник відповідача в судове засідання 18.05.2026 не з`явився, про причини такої неявки суд не повідомив, про дату час та місце судового засідання був повідомлений належним чином шляхом направлення ухвали суду від 27.04.2026 до його електронного кабінету.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких грунтуються позовні вимоги та заперечення проти них, всебічно та повно дослідивши матеріали справи та надані учасниками справи докази, заслухавши пояснення представника позивача, суд встановив наступне.
Як зазначає позивач, на підставі договору оренди від 01.12.2001 № А-01, укладеного з ДП "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь", він є орендарем нежитлових приміщень № 7’, № 9’, № 9а’, № 10’, № 11', № 50’, № 51', № III’, № IV загальною площею 188,2 м2, які знаходяться на цокольному поверсі, розташованих за адресою: м. Харків, просп. Науки, буд. 9. 
Відповідно до договору оренди №А-01 від 01.12.2001, укладеного з ДП «УНТЦМП «Енергосталь», Позивач орендує окреме, індивідуально визначене нерухоме майно, а саме: нежитлові приміщення на цокольному поверсі №№ 6а', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', 31', частина III', IV', 21 площею 165,9 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр-т Леніна (зараз пр-т Науки), 9. 
Рішенням Господарського суду Харківської області від 30.11.2007 у справі №29/615-07, позовні вимоги Приватної фірми "Діоніс-95" до Державного підприємства "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" задоволено повністю. Вирішено «Внести зміни до договору оренди № А-01 від 01.12.2001 року, а саме: "Викласти пункт 1.1 договору у наступній редакції: 1.1. орендодавець передає, а орендар приймає в строкове платне користування окреме індивідуально визначене майно: приміщення на цокольному поверсі №№ 5', 6', 7', 8', 6а', 9', 9а', 10', 11', 50', 51', З1', ІІІ', IV', 21 площею 214,3 кв.м, які розташовані за адресою: м.Харків, пр-т Леніна, 9 і знаходяться на балансі УкрДНТЦ Енергосталь. Вартість майна визначена згідно з експертною оцінкою станом на 01.12.2006 становить 1.091.253,65 грн. Майно передається в оренду з метою розміщення кафе, офісу, складу, викласти пункт 10.1 в наступній редакції 10.1 Цей договір діє з 01.12.2001 до 31.12.2028, для чого зобов`язано відповідача укласти відповідну додаткову угоду до договору оренди №А-01 від 01.12.2001». Рішення набрало законної сили 11.12.2007. 
У подальшому, ухвалою господарського суду Харківської області від 03.12.2019 по справі № 922/568/19 затверджено мирову угоду, укладену 11.10.2019 між Приватною фірмою "Діоніс-95" та Державним підприємством "Український науково-технічний центр металургійної промисловості "Енергосталь" у справі № 922/568/19, в наступній редакції: «МИРОВА УГОДА у справі № 922/568/19 м. Харків 11 жовтня 2019 року Державне підприємство УкрНТЦ Енергосталь, далі по тексту Відповідач), в особі генерального директора Сталінського Дмитра Віталійовича, що діє на підставі Статуту, з одного боку, та Приватна фірма Діоніс-95 (далі по тексту Позивач), в особі директора Панченка Максима Вікторовича, що діє на підставі Статуту, з іншого боку, що разом є сторонами по справі № 922/568/19, що розглядається господарським судом Харківської області, домовились про укладення Мирової угоди на нижчезазначених умовах: Позивач та Відповідач визнають чинним та дійсним укладений між ними договір оренди № А-01від 01.12.2001 року. Згідно цієї Мирової угоди сторони вносять зміни до пункту 10.1 розділу 10 Строк чинності, умови зміни та припинення Договору оренди № А-01 від 01.12.2001 року, укладеного між позивачем та відповідачем, та визнають укладеним пункт 10.1 в наступній редакції: 10.1 Цей договір діє з 01.12.2001 року до 31.12.2028 року. Всі інші умови Договору оренди № А-01 від 01.12.2001року залишаються без змін і сторони підтверджують по ньому свої зобов`язання з урахуванням цієї Мирової угоди. Судовий збір, сплачений за цією справою, відноситься за рахунок Позивача. Позивач та Відповідач заявляють, що з моменту підписання цієї Мирової угоди та у випадку належного її виконання не матимуть жодних майнових претензій один до одного з приводу предмету цієї Мирової угоди.Сторони заявляють, що ні в процесі укладення цієї Мирової угоди, ні в процесі виконання її умов не були, не будуть і не можуть бути порушені права будь яких третіх осіб, в тому числі й держави. Ця Мирова угода складена у трьох оригінальних примірниках по одному для кожної із Сторін та для господарського суду Харківської області, куди Мирова угода буде надана для затвердження після визначення дати найближчого судового засідання у справі № 922/568/19. Ця Мирова угода вступає в силу з моменту її затвердження господарським судом Харківської області. 
18.06.2021 між Приватною фірмою "Діоніс-95" (орендар, позивач у справі) та фізичною особою - підприємцем Барковою Наталією Володимирівною (суборендар, відповідач у справі) було укладено Договір суборенди державного майна № 1, відповідно до пункту 1.1 якого орендар передає, а суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення №№ 7', 9', 9а', 10',11', 50', 51', ІІІ', IV на цокольному поверсі загальною площею 188,2 кв.м, надалі іменовані "орендовані приміщення", що розташовані за адресою: Харківська область, місто Харків, проспект Науки, будинок 9. Майно знаходиться на балансі ДП "УкрНТЦ "Енергосталь".
18.06.2021 між сторонами був підписаний акт приймання-передачі орендованого приміщення.
Відповідно до п.1.1 Договору за цим Договором Орендар передає, а Суборендар зобов`язується прийняти у тимчасове платне користування нежитлові приміщення № № 7, 9, 9а, 10, 11, 50, 51, ІІІ, VІ на цокольному поверсі, загальною плошею 188,2 кв.м за адресою: м. Харків, проспект Науки 9. 
Згідно п. 1.2 Договору майно знаходиться на балансі ДП "УкрНТЦ "Енергосталь".
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що суборедар вступає в термінове платне володіння та користування Орендованими приміщеннями з моменту підписання сторонами даного договору та Акту приймання- передачі (Додаток № 1).
Відповідно до п.2.3 Договору суборендар повертає орендарю орендовані приміщення в день закінчення строку оренду (закінчення строку дії даного договору або строкового припинення даного договору). Передача орендованих приміщень оформлюється актом приймання-передачі або актом повернення, який складається у двох примірниках та підписується тсоронами ( їх уповноваженими особами).
В пункті 3.1 Договору сторони погодили, що за суборенду орендованих приміщень суборендар щомісячно вносить орендну плату, яка включає плату за користування орендованими приміщеннями, а також відшкодовує орендарю фактичні витрати на комунальні послуги.
Згідно п. 3.9 Договору суборендар сплачує комунальні послуги на підставі виставлених орендарем рахунків.
Відповідно до пункту 3.2 Договору орендна плата за перший місяць оренди встановлюється на підставі Методики розрахунків і порядку використання плати за оренду державного майна, затвердженої постановою Кабінету Міністрів України від 04.10.1995 № 786, зі змінами та становить без ПДВ за базовий місяць розрахунку квітень 2021 року 31 712,77 грн та вказується у відповідному розрахунку, який є невід`ємною частиною даного договору. Нарахування ПДВ на суму плати за суборенду здійснюється в порядку, передбаченому чинним законодавством. Протягом 5 календарних днів з моменту підписання даного договору суборендар здійснює попередню оплату за перший та останній місяці користування орендованими приміщеннями на загальну суму 63 425,54 грн.
Щомісячна оплата за суборенду сплачується суборендарем орендарю не пізніше 5 числа поточного місяця як попередня оплата за поточний місяць (пункт 3.4 договору).
Згідно п. 3.12 Договору суборендар, крім платежів по оренді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, водовідведення, оплаення та інше) та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.
Відповідно до пункту 4.2 договору суборендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати оренду плату та компенсувати комунально-експлуатаційні послуги.
Згідно п.4.13 Договору у разі зміни рахунку, телефону, адреси письмово повідомити про це орендаря у тижневий термін.
Пунктом 7.7. Договору передбачено, що у разі затримки компенсації суборендарем комунальних послуг, передбачених п.3.12 Договору більш ніж на 7 календарних днів орендар має право застосувати до суборендаря оперативно-господарські санкції у вигляді призупинення утримання орендованих приміщень та обмеження користування комунальними послугами.
Відповідно до розділу 8 договору даний договір вступає в силу з моменту його підписання сторонами та діє до закінчення строків суборенди. Строк суборенди становить з 18 червня 2021 року по 31 грудня 2021 року. Суборендар за даним договором відмовляється від першочергового права на подовження його дії чи викупу приміщення. У разі невиконання суборендарем умов договору, договір вважається автоматично припиненим з дня, наступного за останнім днем, наданого суборендарю на виконання встановленого обов`язку.
Згідно п .12.2 Договору в разі коли суборендар допустив несвоєчасну сплату суборендної плати, а також несвоєчасно перахував суми компенсацій за комунальні послуги та зобов`язується виплатити орендарю пеню у розмірі подвійної облікової ставки НБУ від суми прострчоеного платежу за кожен день прострочення.
Договір підписано уповановаженими представнкиами сторін.
Позивач зазначає, що у зв`язку із відсутністю листів (заяв) з боку Позивача та Відповідача, договір суборенди було продовжено до 31.12.2024 року. 
Крім того, Пунктом 2.3. Договору суборенди № 1 від 18.06.2021р. визначено, що Суборендар повертає Орендарю Орендовані приміщення в день закінчення строку оренди (закінчення строку дії договору або строкового припинення даного Договору). Передача орендованих приміщень оформлюється Актом приймання-передачі або Актом повернення, який складається у двох примірниках та підписується Сторонами (їх уповноваженими представниками). 
Між сторонами не укладався відповідний Актом приймання-передачі (повернення), а майно Позивачу не поверталося. 
Факт підтвердження користування Відповідачем нерухомим майном підтверджується: 
– відсутністю укладеного між сторонами акту приймання-передачі (повернення) нерухомого майна (пункт 2.3. Договору суборенди);
– відсутністю листів Відповідача щодо прийняття Позивачем нерухомого майна з суборенди;
– відповідач продовжував сплачувати суборендну плату за користування об`єктом суборенди після 31.12.2021 (платіжні доручення від 05.01.2022 та від 15.02.2022), чим підтверджував продовження користування нерухомим майном, а отже і терміну дії договору. 
Факт пролонгації договору до 31.12.2024 встановлено Постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/509/24 від 05.06.2025, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у справі № 922/509/24 від 16.09.2025.
Крім того, 03.12.2019 між позивачем та третьої особою було укладено договір №45 про відшкодування витрат на утримання орендованого нерухомого майна та надання комунальних послуг, який містить у собі перелік послуг та робіт щодо утримання приміщень та будівлі, а також розрахунок відшкодування витрат ан утримання орендованого нерухомого майна.
Також, 09.12.2022 між позивачем та третьою особою було укладено договір №20039/22 купівлі продажу теплової енергії в гарячій воді, який містить обсяги постачання теплової енергії споживачу та перелік об`єктів теплопостачання - за адресою просп.Науки, 9.
Як зазначає позивач, у порушення умов договору, Відповідач не компенсує спожиті комунальні послуги з січня 2022 по теперішній час. 
Заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційні послуг станом 31.01.2024 року становить 2 214 870,87 грн. 
З метою досудового врегулювання спору, Позивач направив на адресу Відповідача претензію від 13.02.2024р. № 13/02/24 з вимогою сплатити обліковуєму суму заборгованості.
Позивач звертає увагу суду, що розглядаючи позовні вимоги ПФ "ДІОНІС-95" про стягнення з ФОП Баркової Н. В. заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг та нарахованих на цю заборгованість інфляційних втрат, пеню, 3 % річних у справі №922/509/24 апеляційний господарський суд погодився з висновками господарського суду першої інстанції про відмову в задоволенні зазначених позовних вимог, але з інших підстав, ніж ті, на які послався господарський суд першої інстанції. 
При цьому Східний апеляційний господарський суд встановив, що відповідно до пунктів 3.9, 3.12 договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 оплата суборендарем витрат на комунальні послуги здійснюється протягом трьох банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем. Апеляційний господарський суд урахував висновок Верховного Суду, викладений у постанові від 20.11.2024 в цій справі, про те, що виставлений орендарем рахунок є єдиною підставою для проведення оплати за спожиті суборендарем комунальні послуги; до моменту його виставлення суборендар позбавлений можливості самостійно визначити вартість спожитих комунальних послуг та здійснити їх оплату. Апеляційний господарський суд на виконання вказівок Верховного Суду встановив відсутність у матеріалах справи складених відповідно до умов договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 рахунків на компенсацію вартості спожитих суборендарем комунальних послуг щодо орендованих приміщень. Крім того, апеляційний господарський суд установив відсутність у матеріалах справи доказів направлення відповідачці рахунків на компенсацію вартості спожитих суборендарем комунальних послуг. За таких обставин апеляційний господарський суд констатував ненастання у відповідачки обов`язку зі сплати вартості спожитих суборендарем комунальних послуг. 
Оскільки у відповідачки не настав обов`язок зі сплати вартості комунальних послуг, то Східний апеляційний господарський суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позовних вимог ПФ "ДІОНІС-95" про стягнення з відповідачки на користь позивача заборгованості з відшкодування вартості комунальних послуг у розмірі 2 214 870,87 грн, інфляційних втрат у розмірі 127 461,74 грн, пені в розмірі 376 897,28 грн, 3 % річних у розмірі 54 117,87 грн. При цьому суд зазначив, що позивач не позбавлений можливості після виконання умов договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 щодо направлення відповідачці рахунків на оплату вартості комунальних послуг звернутися до ФОП Баркової Н. В. з вимогою про відшкодування відповідних витрат. 
Постановою Верховного Суду у справі № 922/509/24 від 16.09.2025 Постанову Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/509/24 від 05.06.2025 залишено без змін та констатовано: «5.53. Оскільки відповідно до встановлених обставин справи позивач не виконав положення пункту 3.12 договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1, то необґрунтованими є доводи скаржника про недобросовісність відповідачки, адже розмір витрат на оплату комунальних послуг, які суборендар має відшкодувати орендарю, заздалегідь не визначений у договорі між сторонами. Тому до моменту виставлення рахунка суборендар позбавлений можливості самостійно визначити вартість спожитих комунальних послуг та здійснити їх оплату. При цьому апеляційний господарський суд зазначив, що позивач не позбавлений можливості після виконання умов договору суборенди державного майна від 18.06.2021 № 1 щодо направлення відповідачці рахунків на оплату вартості комунальних послуг звернутися до ФОП Баркової Н. В. з вимогою про відшкодування відповідних витрат. 5.55. Отже, скаржник не довів того, що апеляційний господарський суд, ухвалюючи оскаржувану постанову, неправильно застосував приписи статей 3, 11, 212, 509, 526, 613, 626, 629 Цивільного кодексу України». 
Вказані вище обставини встановлено Постановою Східного апеляційного господарського суду у справі № 922/509/24 від 05.06.2025, залишеною без змін Постановою Верховного Суду у справі № 922/509/24 від 16.09.2025.
Враховуючи висновки судів вищих інстанцій та положення договору суборенди, позивач 12.02.2026 направив відповідачу рахунки на сплату комунальних послуг за вищевказаним договором оренди по сплаті комунальних послуг, що виникли з січня 2022 по 31.01.2024 та становлять 2 214 870,87 грн.
Вказані рахунки отримані відповідачем 15.02.2026, що підтверджується наданими доказами направлення, навними в матеріалах справи (а.с.42,43).
Однак, вказані рахунки всупереч умовам договору залишилися без сплати відповідачем.
Позивач посилається на те, що на порушення умов договору суборенди відповідач не компенсує спожиті комунальні послуги із січня 2022 року, а тому заборгованість з компенсування комунально-експлуатаційні послуг станом 31.01.2024 становить 2 214 870,87 грн.
Вказані обставини і стали підставою для звернення позивача до суду із вказаним позовом за захистом своїх прав та законних інтересів.
Оцінюючи наявні в матеріалах справи докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному розгляді в судовому засіданні всіх обставин справи в їх сукупності, та, враховуючи те, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, суд зазначає таке.
Спірні правовідносини сторін виникли із договору суборенди державного майна №1 від 18.06.2021 року, вимоги позивача витікають із прав і обов`язків сторін за цим Договором.
За правовою природою спірні правовідносини сторін віднесені до договірних зобов`язань найму (оренди). Загальні положення про правочини визначені розділом IV книги 1 ЦК України, про зобов`язання і договір розділами І і ІІ книги 5 ЦК України, главами 19, 20 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), правові наслідки порушення зобов`язання, відповідальність за порушення зобов`язання - главою 51 ЦК України, розділом V ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин), про найм (оренду) - параграфом 1 глави 58 ЦК України, а також розділом VІ параграф 5 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин). Крім того, спірні правовідносини перебувають у сфері дії Закону України «Про оренду державного та комунального майна», норми якого з урахуванням предмета спору є спеціальними.
Згідно з нормами ст. 11 ч. ч. 1, 2 п. 1, ст. 16 ч. 2 п.п. 5, 8 Цивільного кодексу (далі ЦК) України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки; підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема, примусове виконання обов`язку в натурі, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди. Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом.
Статтею 3 ЦК України визначено загальні засади цивільного законодавства, якими, зокрема, є: свобода договору; свобода підприємницької діяльності, яка не заборонена законом; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність.
Статтями 13 і 14 ЦК України встановлено, відповідно, межі здійснення цивільних прав та загальні засади виконання цивільних обов`язків. Зокрема, і цивільні права і цивільні обов`язки здійснюються (виконуються) в межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства.
Частина 1 ст. 626 ЦК України визначає договір як домовленість двох або більше сторін, що спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Відповідно до положень ст. ст. 638, 639 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Договір може укладатися у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом.
За приписами ст. 180 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) , строком дії господарського договору є час, впродовж якого існують господарські зобов`язання сторін, що виникли на основі цього договору.
Відповідно до ст. 631 ЦК України, час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору, є строком дії останнього.
Відповідно до ст.ст. 525, 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться; одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається.
Відповідно до ч. 1 ст. 598, ч. 1 ст. 599 ЦК України, зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом, зокрема, виконанням, проведеним належним чином.
Частиною 3 ст. 285 ГК України (який був чинним на момент виникнення спірних правовідносин) встановлено, що орендар зобов`язаний своєчасно і в повному обсязі сплачувати орендну плату.
Статтею 638 Цивільного кодексу України визначено, що договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Пропозицію укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ч.1 ст.641 ЦК України).
Згідно ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Зобов`язання, згідно ст. 526 ЦК України, має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом, ст. 525 Цивільного кодексу України.
Відповідно до положень ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
Згідно статті 42 Конституції України кожен має право на підприємницьку діяльність, яка не заборонена законом.
Підприємництво це самостійна, ініціативна, систематична, на власний ризик господарська діяльність, що здійснюється суб`єктами господарювання (підприємцями) з метою досягнення економічних і соціальних результатів та одержання прибутку (ст. 42 Господарського кодексу України).
Підприємницька діяльність здійснюється суб`єктами господарювання, підприємці мають право без обмежень самостійно здійснювати будь-яку підприємницьку діяльність, яку не заборонено законом.
Правовідносини сторін врегульовано договорами оренди та суборенди.
Укладений між сторонами договір суборенди № 1 від 18.06.2021 є підставою для виникнення у його сторін майново-господарських зобов`язань.
Частина 1 ст. 759 Цивільного кодексу України передбачає, що за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у користування за плату на певний строк.
Приписами ч. 1 ст. 283 Господарського кодексу України (який був чинний на момент виникнення спірних правовідносин) визначено, що за договором оренди одна сторона (орендодавець) передає другій стороні (орендареві) за плату на певний строк у користування майно для здійснення господарської діяльності.
Згідно ст. 530 цього Кодексу якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін). Якщо строк (термін) виконання боржником обов`язку не встановлений або визначений моментом пред`явлення вимоги, кредитор має право вимагати його виконання у будь-який час. Боржник повинен виконати такий обов`язок у семиденний строк від дня пред`явлення вимоги, якщо обов`язок негайного виконання не випливає із договору або актів цивільного законодавства.
В пункті 3.1 Договору сторони погодили, що за суборенду орендованих приміщень суборендар щомісячно вносить орендну плату, яка включає плату за користування орендованими приміщеннями, а також відшкодовує орендарю фактичні витрати на комунальні послуги.
Згідно п. 3.9 Договору суборендар сплачує комунальні послуги на підставі виставлених орендарем рахунків.
Відповідно п. 3.12 Договору суборендар, крім платежів по оренді, повинен протягом 3-х банківських днів з моменту виставлення рахунків орендарем компенсувати витрати на комунальні послуги, якими він користується (електроенергія, водопостачання, водовідведення, оплаення та інше) та витрати на комунальні послуги, які споживають відвідувачі в місцях загального користування.
Пунктом у 4.2 договору встановлено, що суборендар зобов`язаний своєчасно та у повному обсязі сплачувати оренду плату та компенсувати комунально-експлуатаційні послуги.
Як вбачається з матеріалів справи, позивачем було виставлено рахунки на оплату за період січень 2022 - лютий 2024) (а.с.29-42).
Вказані рахунки направлено відповідачу на адресу, яка зазначена ним у договорі суборенди, а саме: м. Харків, пр. Героїв Харкова (Московський), буд.40/42, кв.31.
Вказані рахунки отримані відповідачем 15.02.2026, що підтверджується роздруківкою трекінгу №6110003212027 з сайту Укрпошта (а.с.43).
При цьому, суд зауважує, що у відповідності до п.4.13 Договору, відповідач не повідомляв орендаря у тижневий термін щодо зміни рахунку, телефону або адреси, матеріали справи таких доказів не містять.
Враховуючи те, що рахунки отримані відповідачем 15.02.2026, він повинен був компенсувати витрати на комунальні послуги протягом трьох банківських днів (у відповідності до п.3.12 Договору), тобто до 19.02.2026.
Разом з цим, матеріали справи не містять доказів сплати відповідачем рахунків на оплату компенсайінрх послуг.
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
За визначенням, наданим у статті 1 вказаного Закону, житлово-комунальні послуги - це результат господарської діяльності, спрямованої на забезпечення умов проживання та перебування осіб у жилих і нежилих приміщеннях, будинках і спорудах, комплексах будинків і споруд відповідно до нормативів, норм, стандартів, порядків і правил.
Згідно зі статтею 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» залежно від функціонального призначення житлово-комунальні послуги поділяються на: 1) комунальні послуги (централізоване постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо- та електропостачання, централізоване опалення, а також вивезення побутових відходів тощо); 2) послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій (прибирання внутрішньобудинкових приміщень та прибудинкової території, санітарно-технічне обслуговування, обслуговування внутрішньобудинкових мереж, утримання ліфтів, освітлення місць загального користування, поточний ремонт, вивезення побутових відходів тощо); 3) послуги з управління будинком, спорудою або групою будинків (балансоутримання, укладання договорів на виконання послуг, контроль виконання умов договору тощо); 4) послуги з ремонту приміщень, будинків, споруд (заміна та підсилення елементів конструкцій та мереж, їх реконструкція, відновлення несучої спроможності несучих елементів конструкцій тощо).
Пунктом 1 частини 1 статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» передбачене право споживача вчасно одержувати якісні житлово-комунальні послуги згідно із законодавством та згідно з умовами договору на надання таких послуг. Водночас відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 цього Закону такому праву прямо відповідає обов`язок споживача оплачувати надані йому житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом.
Таким чином, згідно із зазначеними нормами закону, споживачі зобов`язані оплатити житлово-комунальні послуги, якщо вони фактично користувалися ними.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (див. постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 2 жовтня 2018 року у справі № 910/18036/17, від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18(пункт 41)). Тобто, певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (див. пункт 43 постанови Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 23 жовтня 2019 року у справі № 917/1307/18).
Такі правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц.
Суд враховує правову позицію Верховного Суду, що рахунок є єдиною підставою для проведення оплати за спожиті суборендарем комунальні послуги, оскільки до моменту його виставлення суборендар позбавлений можливості самостійно визначити вартість спожитих комунальних послуг та здійснити їх оплату, а тому його невиставлення, відповідно до норм статей 612,613 ЦК України, утворює прострочення кредитора, яке зумовлює відсутність прострочення боржника у виконанні зустрічного обов`язку з відшкодування відповідних витрат.
Як встановлено судом, позивачем було виставлено та направлено відповідачу відповідні рахунки на оплату комунальних послуг, однак доказів їх оплати матеріали справи не містять. За таких обставин суд дійшов висновку, що у даному випадку відсутні підстави вважати наявним прострочення кредитора у розумінні статей 612, 613 ЦК України, оскільки позивач виконав необхідні дії для виникнення у відповідача обов`язку зі сплати відповідних платежів. Натомість невиконання відповідачем обов`язку з оплати виставлених рахунків свідчить про порушення ним умов договору та є підставою для задоволення позовних вимог.
Щодо розміру заборгованості у сумі 2 214 870,87 грн., суд зазначає таке.
Судом встановлено, що на підтвердження заявлених позовних вимог позивачем надано рахунки на оплату комунальних послуг та відповідні акти, на підставі яких здійснювалось нарахування вартості таких послуг. Подані документи у своїй сукупності підтверджують факт надання послуг, обсяг здійснених нарахувань та виникнення у відповідача обов`язку щодо їх оплати. 
Водночас судом встановлено, що щодо нарахувань за січень 2022 року позивачем надано лише рахунок, однак відповідний акт, який є первинним документом та підтверджує фактичний обсяг і підстави нарахування вартості комунальних послуг за вказаний період, до матеріалів справи не долучено. 
Відповідно до статей 73, 74, 76 Господарського процесуального кодексу України обов`язок доказування обставин, на які сторона посилається як на підставу своїх вимог, покладається саме на таку сторону, а належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, що входять до предмета доказування. 
За відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження фактичного надання послуг та правомірності здійснених нарахувань за січень 2022 року суд дійшов висновку про недоведеність позовних вимог у цій частині, у зв`язку з чим у задоволенні позову щодо стягнення заборгованості за вказаний період слід відмовити.
Відповідач зазначені обставини не спростував, належних та допустимих доказів про сплату заборгованості за комунальні послуги за відповідними рахунками, суду не надав. 
Судом кожній стороні була надана розумна можливість, представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони, в т.ч. подати докази на підтвердження своїх вимог та заперечень, прийняти участь у досліджені доказів, надати пояснення, обґрунтувати перед судом переконливість поданих доказів та позицій по справі, скористатись іншими процесуальними правами.
З урахуванням наведеного, оцінивши подані докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на повному, всебічному і об`єктивному розгляді усіх обставин справи в їх сукупності, та враховуючи, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається, як на підставу своїх вимог і заперечень, суд дійшов висновку, про часткове задоволення позовних вимог.
Позовні вимоги в частині стягнення суми основної заборгованості у розмірі 2 107 703,55 грн. підлягають задоволенню.
В задоволенні позовних вимог в частині стягнення 107 113,69 грн. (період січень 2022) суд відмовляє, як в безпідставно заявлених.
Вирішуючи питання розподілу судового збору, суд керується частиною першою статті 129 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої судовий збір у спорах, що виникають при виконанні договорів та з інших підставі, покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Враховуючи висновки суду про часткове задоволення позову, судові витрати, понесені позивачем покладаються на відповідача пропорційно задоволеним вимогам у розмірі 25 292,44 грн.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 76-80, 86, 123, 124, 129, 236, 237, 238, 240, 241 ГПК України,суд

ВИРІШИВ:

Позовні вимоги Приватної фірми "Діоніс-95"– задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 (місцезнаходження: АДРЕСА_1 ; код РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Приватної фірми "Діоніс-95" (місцезнаходження: 61166, м. Харків, пр. Науки, буд. 9; код ЄДРПОУ: 23005974) заборгованість з відшкодування вартості спожитих комунальних послуг за Договором суборенди № 1 від 18.06.2021 за період з січня 2022 року по 31.01.2024 року у розмірі 2 107 703,55 грн, а також судовий збір у розмірі 25 292,44 грн.
Видати наказ після набрання рішенням законної сили.
Рішення господарського суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення в порядку, передбаченому статтею 256 Господарського процесуального кодексу України. 

Повне рішення складено "28" травня 2026 р. 

Суддя		В.В. Рильова	

Справа №922/780/26