Справа № 503/795/26
Провадження №3/503/427/26

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 травня 2026 року м. Кодима

Суддя Кодимського районного суду Одеської області Вороненко Д.В., розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду матеріали справи про адміністративне правопорушення, які надійшли від відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » ІНФОРМАЦІЯ_2 про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , громадянина України, РНОКПП НОМЕР_1 , на час діяння не працюючого, а наразі військовослужбовця військової частини НОМЕР_2 , зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 та проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , 
за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 2041 КУпАП,

встановив:
13.05.2026 року о 22:20 годині, на північній околиці с. Мала Слобідка, Подільського району Одеської області, в районі проміжного прикордонного знаку № 0295 на напрямку с. Мала Слобідка (Україна) – с. Броштяни (Республіка Молдова) виявлено  ОСОБА_1 , а за результатами проведення фільтраційно-перевірочних заходів було встановлено, що останній спільно у групі з іншою особою, матеріали щодо якої оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення, намагався перетнути державний кордон України на вихід з України в Республіку Молдова, поза пунктами пропуску через державний кордон України, в пішому порядку з документами, що посвідчують його особу, у зв`язку з чим своїми діями порушив вимоги ст. 9 Закону України «Про державний кордон України» та вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.2 ст. 2041 КУпАП.
В судовому засіданні особа, яка притягається до адміністративної відповідальності, –  ОСОБА_1 свою вину у вчиненні вище вказаного правопорушення визнав частково заперечуючи вчинення правопорушення у групі осіб. Однак, після роз`яснення судом можливості заявлення клопотання про відкладення судового розгляду для виклику в судове засідання працівника ДПСУ ОСОБА_2 для здійснення допиту останнього як свідка з приводу викладених у складеному ним рапорті з приводу виявлення обставин вчинення правопорушення групою осіб, не виявив бажання скористатися згаданою процесуальною можливістю пославшись на небажання витрачати на це свій час. При цьому, просив суд у разі притягнення його до адміністративної відповідальності, то не застосовувати до нього стягнення у виді штрафу в максимально передбаченому розмірі посилаючись на скрутне матеріальне становище. Окрім того, у своїй письмовій заяві поданій до суду 25.05.2026 року (а.с.17) просив зупинити розгляд справи на період несення ним служби в лавах ЗСУ.
Водночас суд не вбачає підстав для застосування до  ОСОБА_1 положень ч.1 ст. 15 КУпАП щодо несення ним, як військовослужбовцем, відповідальності за адміністративне правопорушення за дисциплінарним статутом, оскільки нормами цієї статті Загальної частини передбачені особливості відповідальності за вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовцями та іншими особами, на яких поширюється дія дисциплінарних статутів, а в свою чергу діяння, яке пред`явлене ОСОБА_1 мало місце 13.05.2026 року, тобто до початку проходження ним військової служби, а відтак останній на час діяння не був військовослужбовцем і не може нести відповідальності за адміністративне правопорушення за дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Крім того, суд звертає увагу, що ч.4 ст. 277 КУпАП, не містить в собі положень щодо зупинення строку розгляду адміністративних справ про адміністративні правопорушення у відношенні осіб, які притягаються до адміністративної відповідальності та одночасно є військовослужбовцями протягом особливого періоду (в умовах воєнного стану), до їх звільнення з військової служби.
Вислухавши особу, яка притягається до адміністративної відповідальності, дослідивши матеріали справи, оцінивши докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю суд встановив наступне.
Частина перша ст. 2041 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за перетинання або спробу перетинання державного кордону України будь-яким способом поза пунктами пропуску через державний кордон України або в пунктах пропуску через державний кордон України без відповідних документів або з використанням підробленого документа чи таких, що містять недостовірні відомості про особу, чи без дозволу відповідних органів влади.
При цьому, ч.2 ст. 2041 КУпАП передбачає адміністративну відповідальність за ті самі дії, вчинені групою осіб або особою, яку протягом року було піддано адміністративному стягненню за одне з порушень, передбачених частиною першою цієї статті.
Ураховуючи вище викладене, суд вважає, що вина особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, у вчиненні вказаного правопорушення повністю доказана, що підтверджується матеріалами справи про адміністративне правопорушення, а саме протоколом про адміністративне правопорушення, який підписаний особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, без яких-небудь заперечень щодо його змісту; письмовими поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності; письмовими поясненнями свідка, який входив до групи осіб та матеріали щодо якого оформленні в окрему справу про адміністративне правопорушення; рапортом службової особи органу Державної прикордонної служби України; та схемою виникнення обстановки.
Згідно положень ч.1 ст. 6 Закону України «Про Державну прикордонну службу України» від 03.04.2003 року № 661-IV, Державна прикордонна служба України є правоохоронним органом спеціального призначення.
Водночас із цим суд відзначає, що у пункті 35 постанови Великої Палати Верховного Суду від 30.08.2023 року у справі № 208/712/19 висловлено позицію про те, що положення КУпАП не містять заборони використовувати у судовому рішенні письмові пояснення, надані службовій особі правоохоронного органу.
Відтак суд вважає вище наведене письмове пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, та свідка допустимими, належними, достатніми і достовірними доказами, внаслідок узгодженості їх внутрішнього змісту та відсутності суперечностей між ними та іншими доказами доданими до протоколу про адміністративне правопорушення, що дозволяє суду зробити на їх підставі однозначні та переконливі висновки щодо дійсних обставин діяння.
Водночас суд відзначає, що у рапорті першого заступника начальника відділення інспекторів прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_4 » (тип Б) відділу прикордонної служби « ІНФОРМАЦІЯ_1 » (тип Б) старшого лейтенанта ОСОБА_3 від 13.05.2026 року (а.с.4) та схемі виникнення обстановки (а.с.8) відзначено про те, що було виявлено саме двох осіб, одним з яких був ОСОБА_1 , які вчиняли спробу перетину ДКУ, а у згаданому рапорті зазначено також про наявність у діях цих осіб складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 2041 КУпАП, тобто вчинене групою осіб.
Окремо суд відзначає, що саме с. Мала Слобідка, Слобідської ТГ, Подільського району Одеської області, є одним з найбільш географічно наближених населених пунктів до державного кордону.
Згідно Переліку міст і районів, на території яких установлюються контрольовані прикордонні райони, затвердженого постановою Кабінети Міністрів України від 3 серпня 1998 р. № 1199 «Про контрольовані прикордонні райони», в Одеській область таким, серед інших, є увесь Подільський район, де запроваджений прикордонний режим.
Відповідно до положень постанови Кабінету Міністрів України від 27 липня 1998 р. № 1147 «Про прикордонний режим», прикордонний режим встановлюється у прикордонній смузі завширшки 5 кілометрів від лінії державного кордону, але не менше від ширини смуги місцевості, що розташована в межах від лінії державного кордону до лінії прикордонних інженерних споруд, вздовж державного кордону на його сухопутних ділянках і вздовж берегів прикордонних річок, озер та інших водойм.
В свою чергу заперечення ОСОБА_1 щодо вчинення ним вищевказаного правопорушення у складі групи осіб висловленні ним усно в судовому засіданні під час судового розгляду справи, суд оцінює критично, як обраний спосіб відстоювання своєї позиції та побудови свого захисту з метою ухилення від відповідальності, оскільки дані заперечення суперечать вище наведеним доказам та спростовуються останніми. При цьому, суд позбавлений можливості за власною ініціативою здійснювати збір доказів з урахуванням принципів диспозитивності, змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів. 
Указом Президента України від 24.02.2022 року № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні», із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року в Україні був введений воєнний стан строком на 30 діб, який був затверджений 24 лютого 2022 року № 2102-IX, та в подальшому неодноразово продовжений Указами Президента України від 14.03.2022 року № 133/2022, від 18.04.2022 року № 259/2022, від 17.05.2022 року № 341/2022, від 12.08.2022 року № 573/2022, від 07.11.2022 року № 757/2022, від 06.02.2023 року № 58/2023, від 01.05.2023 року № 254/2023, від 26.07.2023 року № 451/2023, від 06.11.2023 року № 734/2023, від 05.02.2024 року № 49/2024, від 06.05.2024 року № 271/2024, від 23.07.2024 року № 469/2024, від 28.10.2024 року № 740/2024, від 14.01.2025 року № 26/2025, від 15.04.2025 року № 235/2025, від 14.07.2025 року № 478/2025, від 20.10.2025 року № 793/2025, від 12.01.2026 року № 40/2026 та від 27.04.2026 року № 342/26, які в свою чергу були затверджені Законами України від 15.03.2022 року № 2119-IX, від 21.04.2022 року № 2212-IX, 22.05.2022 року № 2263-IX, 15.08.2022 року № 2500-IX, 16.11.2022 року № 2738-IX, 07.02.2023 року № 2915-ІХ, від 02.05.2023 року 3057-IX, від 27.07.2023 року № 3275-IX, від 08.11.2023 року № 3429-IX, від 06.02.2024 року № 3564-IX, від 08.05.2024 року № 3684-IX, від 23.07.2024 року № 3891-IX, від 29.10.2024 року № 4024-IX, від 15.01.2025 року № 4220-IX, від 16.04.2025 року № 4356-IX, від 15.07.2025 року № 4524-IX, від 21.10.2025 року 4643-IX, від 14.01.2026 року № 4757-IX та від 28.04.2026 року № 4857-ІХ.
В свою чергу з 14.05.2026 року ОСОБА_1 перебуває на військовій службу у військовій частині НОМЕР_2 , що підтверджує відповідна довідка (Форми 5) (а.с.18). 
Згідно змісту витягу із наказу від 14.05.2026 року № 134/НСТ (а.с.19) солдат ОСОБА_1 отримує грошове забезпечення військовослужбовця, що на думку суду підтверджує забезпечення останньому відповідного майнового стану. 
Окрім того, суд звертає увагу на ту обставину, що ч.1 ст. 15 КУпАП передбачає заборону застосування до військовослужбовців адміністративного арешту, який передбачений як адміністративне стягнення у санкції ч.2 ст. 2041 КУпАП, тому єдиним можливим адміністративним стягненням, яке передбачено санкцією і можливо застосувати до особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, є штраф.
З урахуванням характеру вчиненого правопорушення, особи порушника, ступеня його вини, майнового стану, не знаходячи обставин, що пом`якшують відповідальність за адміністративне правопорушення, визнаючи обставиною, що обтяжує відповідальність за адміністративне правопорушення, вчинення останнього в умовах надзвичайної обставини – воєнного стану, суд вважає необхідним застосувати до порушника адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі передбаченому санкцією за вчинення даного адміністративного правопорушення без застосування конфіскації знарядь і засобів вчинення правопорушення, оскільки матеріали справи не місять в собі відомостей про існування останніх.
Крім цього, згідно вимог ст. 401 КУпАП, судовий збір у провадженні по справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом (суддею) постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення. Розмір і порядок сплати судового збору встановлюється законом. В свою чергу ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI передбачає, що ставка судового збору у разі ухвалення судом постанови про накладення адміністративного стягнення встановлюються у розмірі 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, що становить 665,60 грн.
Керуючись ст. 23-24, 27, 33-35, 401, 2041 ч.2, 213, 221, 246, 251-252, 268, 280, 283-284 КУпАП,

постановив:
Визнати  ОСОБА_1 винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст. 2041 КУпАП і застосувати до нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 550 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 9350 (дев`ять тисяч триста п`ятдесят) грн. 
Роз`яснити правопорушнику, що штраф має бути сплачений ним не пізніше як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови, з наданням до суду в цей строк документа, який підтверджує його сплату. У разі несплати штрафу, постанову про його накладення буде звернуто для примусового виконання, а з порушника стягнуто подвійний розмір штрафу.
Стягнути з ОСОБА_1 судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 коп.
Постанова може бути оскаржена до Одеського апеляційного суду, через Кодимський районний суд Одеської області, протягом десяти днів з дня її винесення.

Суддя        Д.В. Вороненко