РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

м. Вінниця
22 червня 2026 р.  Справа № 120/18251/25

Вінницький окружний адміністративний суд в складі головуючого судді Дончика Віталія Володимировича, розглянувши в письмовому провадженні в порядку спрощеного позовного провадження адміністративну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови

в с т а н о в и в:

31.12.2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" звернулось до Вінницького окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Вінницької митниці про визнання протиправними та скасування рішення про коригування митної вартості товарів і картки відмови.
Позовні вимоги обґрунтовані протиправністю прийнятих відповідачем рішення Вінницької митниці про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000299/2 від 05.12.2025 року та картки відмови в прийняті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/001211 від 05.12.2025 року. 
Ухвалою суду від 12.01.2026 року позовну заяву залишено без руху, надано позивачу 5-денний строк, з дня вручення копії ухвали, для усунення недоліків позовної заяви шляхом надання суду: перекладу українською мовою усіх документів, викладених іноземною мовою; доказів сплати судового збору в розмірі 5084,80 грн.
20.01.2026 року на виконання вимог ухвали суду позивач подав клопотання, у якому просить продовжити йому строк на усунення недоліків позовної заяви у частині перекладу українською мовою усіх документів, викладених іноземною мовою.
Ухвалою суду від 23.01.2026 року продовжено Товариству з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" строк виконання ухвали суду від 12.01.2026 року на 5 (п`ять) днів з дня вручення копії ухвали.
23.01.2026 року позивач вимоги вказаної ухвали суду про залишення позовної заяви без руху виконав
Ухвалою суду від 02.02.2026 року прийнято позовну заяву до розгляду, відкрито провадження у справі та призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) в порядку статті 262 КАС України, а також встановлено відповідачу строк на подання відзиву на позовну заяву. 
09.02.2026 року представник відповідача подав відзив на позовну заяву, в якому останній заперечує щодо задоволення даного адміністративного позову. Зокрема зазначає, що під час контролю за правильністю визначення митної вартості та вивчення документів, які підтверджують митну вартість відповідно до ч.2 ст.53 МК України, виявлено розбіжності та не точності, а саме: разом із ЕМД, до митного оформлення було подано платіжне доручення №34 від 18.11.2025 року згідно якого було здійснено передплату по контракту від 03.07.2024 № YFC 07/2024. Таким чином, на думку відповідача, немає можливості ідентифікувати, що оплата здійснена за наданими платіжними дорученнями стосується задекларованої партії товару.
Зазначає, що згідно вимог пункту 2.2 Положення про порядок виконання банками документів на переказ, примусове списання і арешт коштів в іноземних валютах та банківських металів, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28 липня 2008 року №216, у платіжному дорученні платник повинен заповнити реквізит «Призначення платежу» в іноземній валюті таким чином, щоб надавати повну інформацію про платіж та документи, на підставі яких здійснюється перерахування бенефіціару коштів в іноземній валюті.
Представник відповідача зауважує, що згідно п.5.1 договору від 03.07.2024 року № YFC 07/2024, оплата за товар має здійснюватися покупцем у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на валютний рахунок продавця відповідно до виставлених рахунків, проте згідно наданого платіжного доручення від 18.11.2025 № 34, оплата була здійснена 18.11.2025, в той час, як до митного оформлення наданий лише рахунок виставлений 21.11.2025 № YFI2025000000027.
Таким чином, на думку представника відповідача, декларантом документально не підтверджено використані дані, а в митного органу виник обґрунтований сумнів в тому, що декларантом надано всі наявні документи для підтвердження митної вартості, оскільки не надано рахунок згідно якого була здійснена оплата за товар.
Враховуючи вищевикладене, на думку відповідача, митниця діяла на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому відповідач просить відмовити у задоволенні позову.
Ухвалою суду від 22.06.2026 року в задоволенні клопотання Вінницької митниці про розгляд справи у судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін відмовлено.
Суд, вивчивши матеріали справи та оцінивши наявні у ній докази в їх сукупності встановив.
Згідно витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" зареєстроване як юридична особа, основний вид діяльності за КВЕД: 49.41 Вантажний автомобільний транспорт.
03.07.2024 року між ТОВ "Трейдавто К" (далі-Покупець) та компанією YILSAN FIRCA INS. TUR. SAN, Ve-TIC. LTD. STІ (далі-Постачальник) укладений зовнішньоекономічний договір № YFC 07/2024, відповідно до якого Постачальник продає, а Покупець купує аксесуари в асортименті для транспортних засобів, які надалі іменуються "Товар".
Відповідно до п.1.2. Контракту Покупець зобов`язується прийняти поставку сплатити Товар на умовах цього контракту.
Згідно з п. 2.1. Контракту кількість і асортимент товару, який належить відправці по чинному Контракту, погоджується сторонами по кожній партії окремо і зазначаються у проформі-інвойсі.
Згідно з п. 4.1. та п.4.4 Контракту ціна Товару включає в себе витрати з завантаження, експортного митного оформлення, а також вартість упаковки, тари та маркування. Контракту валюта контракту - USD.
Відповідно до п. 5.1 Контракту оплата за Товар буде проводитися Покупцем в безготівковій формі у вигляді банківського переказу, платіжним дорученням, шляхом перерахування грошових коштів на валютний рахунок Продавця відповідно до виставлених рахунками.
Пунктом 5.2. та 5.3. Контракту визначено умови оплати обговорюються для кожної поставки окремо та зазначається у Інвойсі до чинного контракту. Валюта платежу відповідає валюті контракту.
На виконання даного контракту виставлено інвойс №YFI2025000000027 від 21.11.2025 року на суму 11 748, 00 доларів, товар – професійні щітки для миття автомобілів 20 см (8 рядів), кількість 21360.
З метою здійснення митного оформлення Товару до Вінницької митниці подана ЕМД 25UA401020056019U1, з додатками: 
- пакувальний лист б/н від 21.11.2025 року;
- рахунок-фактура (інвойс) № YFI2025000000027 від 21.11.2025; 
- автотранспортна накладна № 02483 від 26.11.2025;
- декларація про походження товару від 21.11.2025 року;
- банківський платіжний документ, що стосується товару № 34 від 18.11.2025;
- документ, що підтверджує вартість перевезення товару б/н від 04.12.2025;
- прейскурант (прайс-лист) виробника товару б/н від 30.10.2025;
- зовнішньоекономічний договір (контракт) купівлі-продажу, стороною якого є виробник товарів, що декларуються, та подання якого для митного оформлення не супроводжується поданням пов`язаних з ним посередницьких (зовнішньоекономічних та/або внутрішніх) договорів № YFC 07/2024 від 03.07.2024;
- договір (контракт) про перевезення б/н від 20.11.2025;
- договір (контракт) про перевезення №157 від 21.11.2025;
- копія митної декларації країни відправлення № 25341300ЕХ00967138 26.11.2025.
За результатами опрацювання вказаної митної декларації та поданих до неї документів, Вінницькою митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA401000/2025/000299/2 від 05.12.2025 року, яким митну вартість Товару визначено за резервним методом визначення митної вартості, тобто збільшено митну вартість товару з 11 748,00 доларів США. до 22 561,29 доларів США. 
У пункті 33 рішення про коригування митної вартості товарів відповідачем наведено обставини прийняття такого рішення.
Вказане рішення про коригування митної вартості товарів стало підставою для оформлення картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/001211 від 05.12.2025 року.
Позивач вважає протиправними рішення про коригування митної вартості товарів та картку відмову в прийнятті митної декларації, а тому звернувся до суду з цим позовом.
Визначаючись щодо заявлених позовних вимог, суд виходив із наступного.
Відповідно до статті 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством. Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з пунктом 34-1 частини 1 статті 4 Митного кодексу України (далі - МК України), митні органи - центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну митну політику, митниці та митні пости.
Згідно зі статтями 246, 248 МК України метою митного оформлення є забезпечення дотримання встановленого законодавством України порядку переміщення товарів, транспортних засобів комерційного призначення через митний кордон України, а також забезпечення статистичного обліку ввезення на митну територію України, вивезення за її межі і транзиту через її територію товарів.
Порядок виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення визначається центральним органом виконавчої влади, що забезпечує формування та реалізує державну податкову і митну політику, якщо інше не передбачено цим Кодексом.
Митне оформлення розпочинається з моменту подання митному органу декларантом або уповноваженою ним особою митної декларації або документа, який відповідно до законодавства її замінює, та документів, необхідних для митного оформлення, а в разі електронного декларування - з моменту отримання митним органом від декларанта або уповноваженої ним особи електронної митної декларації або електронного документа, який відповідно до законодавства замінює митну декларацію
Декларування здійснюється шляхом заявлення за встановленою формою (письмовою, усною, шляхом вчинення дій) точних відомостей про товари, мету їх переміщення через митний кордон України, а також відомостей, необхідних для здійснення їх митного контролю та митного оформлення. При застосуванні письмової форми декларування можуть використовуватися як електронні документи, так і документи на паперовому носії або їх електронні (скановані) копії, засвідчені електронним цифровим підписом декларанта або уповноваженої ним особи. (частина перша статті 257 Митного кодексу України).
Відповідно до положень статті 49 МК України, митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною 1 статті 51 МК України передбачено, що митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно з частиною 1 статті 52 МК України, заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів у порядку, встановленому розділом VIII цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані:
1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом;
2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню;
3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації (частина 2 статті 52 МК України).
У випадках, визначених цим Кодексом, для заявлення митної вартості товарів, що переміщуються через митний кордон України відповідно до митного режиму імпорту, митному органу, який проводить митне оформлення цих товарів, разом з митною декларацією та іншими необхідними для митного оформлення зазначених товарів документами в установленому порядку подається декларація митної вартості (частина 4 статті 52 МК України).
У декларації митної вартості наводяться відомості про метод визначення митної вартості товарів, числове значення митної вартості товарів та її складових, умови зовнішньоекономічного договору, що мають відношення до визначення митної вартості товарів, та надані документи, що підтверджують зазначене. Відомості, зазначені у частині восьмій цієї статті, є відомостями, необхідними для митних цілей (частини 8, 9 статті 52 МК України).
Відповідно до частини 1 статті 53 МК України, у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення.
Частиною 2 статті 53 МК України передбачено, що документами, які підтверджують митну вартість товарів, є:
1) декларація митної вартості, що подається у випадках, визначених у частинах п`ятій і шостій статті 52 цього Кодексу, та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості, на підставі яких проводився розрахунок митної вартості;
2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього у разі їх наявності;
3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа (якщо товар не є об`єктом купівлі-продажу);
4) якщо рахунок сплачено, - банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару;
5) за наявності - інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару;
6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів;
7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню;
8) якщо здійснювалося страхування, - страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування.
Відповідно до частини 3 статті 53 МК України, у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати (за наявності) такі додаткові документи:
1) договір (угоду, контракт) із третіми особами, пов`язаний з договором (угодою, контрактом) про поставку товарів, митна вартість яких визначається;
2) рахунки про здійснення платежів третім особам на користь продавця, якщо такі платежі здійснюються за умовами, визначеними договором (угодою, контрактом);
3) рахунки про сплату комісійних, посередницьких послуг, пов`язаних із виконанням умов договору (угоди, контракту);
4) виписку з бухгалтерської документації;
5) ліцензійний чи авторський договір покупця, що стосується оцінюваних товарів та є умовою продажу оцінюваних товарів;
6) каталоги, специфікації, прейскуранти (прайс-листи) виробника товару;
7) копію митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні характеристики товарів, підготовлені спеціалізованими експертними організаціями, та/або інформація біржових організацій про вартість товару або сировини.
Положеннями частини п`ятої статті 54 МК України унормовано, що митний орган з метою здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів має право: 1) упевнюватися в достовірності або точності будь-якої заяви, документа чи розрахунку, поданих для цілей визначення митної вартості; 2) у випадках, встановлених цим Кодексом, письмово запитувати від декларанта або уповноваженої ним особи встановлені статтею 53 цього Кодексу додаткові документи та відомості, якщо це необхідно для прийняття рішення про визнання заявленої митної вартості; 3) у випадках, встановлених цим Кодексом, здійснювати коригування заявленої митної вартості товарів; 4) проводити в порядку, визначеному статтями 345-354 цього Кодексу, перевірки правильності визначення митної вартості товарів після їх випуску; 5) звертатися до митних органів інших країн із запитами щодо надання відомостей, необхідних для підтвердження достовірності заявленої митної вартості; 6) застосовувати інші передбачені цим Кодексом форми митного контролю.
Відповідно до ч. 6 ст. 54 МК України митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі:
1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості;
2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари;
3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу;
4) надходження до митного органу документально підтвердженої офіційної інформації митних органів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Згідно з ч. 1 ст. 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України з поміщенням у митний режим імпорту, приймається митним органом у письмовій формі під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості цих товарів як до, так і після їх випуску, якщо митним органом у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів.
Положення статті 57 МК України встановлено, що визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами:
1) основний - за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції);
2) другорядні: а) за ціною договору щодо ідентичних товарів; б) за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; в) на основі віднімання вартості; г) на основі додавання вартості (обчислена вартість); ґ) резервний.
Основним методом визначення митної вартості товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, є перший метод - за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом з метою визначення основи вартості згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу. Під час таких консультацій митний орган та декларант можуть здійснити обмін наявною у кожного з них інформацією за умови додержання вимог щодо її конфіденційності.
У разі неможливості визначення митної вартості товарів згідно з положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу за основу для її визначення може братися або ціна, за якою ідентичні або подібні (аналогічні) товари були продані в Україні не пов`язаному із продавцем покупцю відповідно до статті 62 цього Кодексу, або вартість товарів, обчислена відповідно до статті 63 цього Кодексу.
При цьому кожний наступний метод застосовується, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу.
Відповідно до ч. 1 ст. 58 МК України метод визначення митної вартості за ціною договору (контракту) щодо товарів, які ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, застосовується у разі, якщо:
1) немає жодних обмежень щодо прав покупця (імпортера) на використання оцінюваних товарів, за винятком тих, що:
а) встановлюються законом чи запроваджуються органами державної влади в Україні;
б) обмежують географічний регіон, у якому товари можуть бути перепродані (відчужені повторно);
в) не впливають значною мірою на вартість товару;
2) щодо продажу оцінюваних товарів або їх ціни відсутні будь-які умови або застереження, які унеможливлюють визначення вартості цих товарів;
3) жодна частина виручки від будь-якого подальшого перепродажу, розпорядження або використання товарів покупцем не надійде прямо чи опосередковано продавцеві, якщо тільки не буде зроблено відповідне коригування з урахуванням положень частини десятої цієї статті;
4) покупець і продавець не пов`язані між собою особи або хоч і пов`язані між собою особи, однак ці відносини не вплинули на ціну товарів.
Частиною другою статті 58 МК України передбачено, що метод визначення митної вартості товарів за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються, не застосовується, якщо використані декларантом або уповноваженою ним особою відомості не підтверджені документально або не визначені кількісно і достовірні та/або відсутня хоча б одна із складових митної вартості, яка є обов`язковою при її обчисленні.
Так, як встановлено судом під час розгляду справи, що 03.07.2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" (далі-Покупець) та компанією YILSAN FIRCA INS. TUR. SAN, Ve-TIC. LTD. STІ (далі-Постачальник) укладений зовнішньоекономічний договір № YFC 07/2024, відповідно до якого Постачальник продає, а Покупець купує аксесуари в асортименті для транспортних засобів, які надалі іменуються "Товар".
Водночас пунктом 5.2 Контракту визначено, що умови оплати обговорюються для кожної поставки окремо та зазначається у Інвойсі до чинного контракту.
На виконання контракту виставлено інвойс №YFI2025000000027 від 21.11.2025 на суму 11 748, 00 доларів, товар – професійні щітки для миття автомобілів 20 см (8 рядів), кількість 21360.
З метою митного оформлення вказаного товару позивачем подано до Вінницької митниці ЕМД 25UA401020056019U1, в якій митна вартість товару визначена за основним методом, з наданням усіх обов`язкових підтверджуючих документів.
Аналізуючи зміст поданих позивачем документів суд доходить висновку, що вони є достатніми для підтвердження заявленої митної вартості товару відповідно до вимог чинного законодавства.
Натомість відповідач поставив під сумнів їх достовірність у зв`язку з виявленням розбіжностей та не точностей, про які зазначено в оскаржуваному рішенні № UA401000/2025/000299/2 від 05.12.2025 року.
Посилання митного органу на неможливість ідентифікації платіжного доручення №34 від 18.11.2025 із задекларованою партією товару є формальним та не підтвердженим належними доказами.
З матеріалів справи вбачається, що платіж здійснено на виконання зовнішньоекономічного контракту від 03.07.2024 № YFC 07/2024, який є єдиною договірною підставою поставок між сторонами, а тому саме він визначає правовий зв`язок між платежем і всіма поставками в межах контракту.
Суд зазначає, що здійснення передоплати до моменту виставлення інвойсу не свідчить про відсутність зв`язку між платежем та поставкою товару, оскільки така форма розрахунків прямо передбачена умовами контракту та є типовою для зовнішньоекономічної діяльності. Відповідачем не наведено жодних доказів, які б спростовували належність здійсненого платежу саме до спірної поставки.
Разом з тим, чинний пункт 15 Положення №216 не встановлює обов`язку зазначення в платіжній інструкції реквізитів інвойсу або проформи, а передбачає лише необхідність забезпечення достатньої інформації для ідентифікації платіжної операції.
В свою чергу, аналіз наданого платіжного документа свідчить, що він містить істотні ідентифікаційні реквізити, зокрема: посилання на контракт, характер платежу (передоплата), суму операції, валюту платежу, реквізити сторін та банківських установ. 
Крім того, зміст SWIFT-повідомлення містить пряме посилання на контракт, що у сукупності з іншими документами дає можливість однозначно встановити зв`язок між оплатою та поставкою товару.
Суд звертає увагу, що чинним законодавством України та міжнародними актами не встановлено імперативних вимог щодо обов`язкового зазначення в платіжних документах конкретного інвойсу як умови підтвердження здійснення розрахунків за товар. 
За таких обставин твердження митного органу про недоведеність оплати конкретної поставки ґрунтується на припущеннях і не підтверджене належними та допустимими доказами. Натомість наявні у справі документи у своїй сукупності забезпечують можливість ідентифікації товару, контракту та розрахунків за ним.
Таким чином, платіжна інструкція в іноземній валюті №34 від 18.11.2025 є належним та допустимим доказом здійснення розрахунків за контрактом, відповідає вимогам чинного законодавства щодо змісту платіжних документів та у сукупності з іншими матеріалами справи підтверджує заявлену митну вартість товару, що виключає наявність підстав, передбачених статтею 58 Митного кодексу України, для відмови у застосуванні першого методу її визначення.
Надаючи оцінку доводам відповідача щодо ненадання належних документів на підтвердження витрат на транспортування, суд зазначає наступне..
Відповідно до п. 6 ч. 2 ст. 53 МК України документами, що підтверджують митну вартість товарів, зокрема, є транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів.
Так, 20.11.2025 між ТОВ "Трейдавто К" (Замовник) та ФОП ОСОБА_1 (Виконавець) був укладений договір на перевезення, предметом якого є транспортно-експедиційне обслуговування замовника відповідно до узгоджених Сторонами заявок.
В зазначеному договорі вказано маршрут (Стамбул-Вінниця), найменування вантажу (автотовари) його вагу і об`єм (20500 брутто кг, 90 м3), дату (25-26.11.2025) і адресу завантаження (Стамбул, Туреччина), ціну договору (80 000 грн.) та умови оплати (безготівковий), а також марку і номер автомобіля, який буде здійснювати перевезення (AC9963HK/AC9963XF).
За результатами перевезення, перевізником було сформовано рахунок-фактуру № 157/1 від 05.12.2025 року та акт № 157 здачі-прийняття (надання послуг), в яких зазначено, що вартість транспортування всього вищевказаного товару від міста Стамбул (Туреччина) до митного посту Порубне (Україна) складає 80 000 грн. (саме вартість транспортування до митного посту України враховується у митну вартість товару).
Тобто, подана декларантом довідка про транспортні витрати від 04.12.2025 року містить відомості про вартість перевезення товару, яка складає 20500 грн., що зазначений у рахунку-фактурі (інвойсі) №YFI2025000000027 від 21.11.2025 та в митній декларації, що відповідає вимогам зазначеної норми.
Наказ Міністерства фінансів України від 24.05.2012 року № 599, на який посилається відповідач, не встановлює вичерпного переліку документів, що підтверджують транспортні витрати, а містить рекомендаційний перелік документів, які можуть підтверджувати вартість транспортування, і такий перелік не є вичерпним.
Водночас, у самому цьому нормативному акті передбачено, що у разі відсутності документів про фактичні витрати, для розрахунку можуть застосовуватись тарифи перевізників, які діяли на дату транспортування товару. Таким чином, навіть за відсутності окремих первинних документів (як-от актів чи платіжних доручень), подані декларантом відомості про вартість перевезення можуть бути враховані при визначенні митної вартості.
Окремо суд зауважує, що згідно з положеннями наказу № 599, у разі відсутності документів, що підтверджують витрати на транспортування, митний орган зобов`язаний використовувати тарифи, що діяли на дату транспортування, але при цьому не має підстав коригувати митну вартість у разі, якщо такі витрати не перевищують сум, заявлених декларантом.
Таким чином, позивачем були надані належні документи на підтвердження витрат на транспортування, і твердження відповідача про їх відсутність є необґрунтованим, таким, що не відповідає дійсним обставинам справи та положенням чинного законодавства.
Крім того, як убачається з матеріалів справи, при визначенні митної вартості за резервним методом митний орган як джерело числового значення використав МД від 04.08.2025 № UA403020/2025/009333, за якою оформлено товари господарсько-побутового призначення (швабри, склоочисники, згонки для підлоги) із визначенням вартості на рівні 3,24 дол. США за 1 кг.
Суд зазначає, що наведене джерело не є належним для порівняння з оцінюваним товаром, оскільки за своєю суттю містить відомості про іншу категорію продукції.
Зокрема, товари, використані митним органом для розрахунку, відрізняються від товару позивача за виробником, якісними характеристиками, конструктивними особливостями та цільовим призначенням, а також за умовами формування їх ринкової вартості.
Натомість позивачем задекларовано професійні щітки для миття автомобілів, які є спеціалізованим товаром виробництва YILSAN FIRCA INS. TUR. SAN. Ve TIC. LTD. STI., з чітко визначеною кількістю (21 360 шт.) та одиничним характером ціноутворення. Отже, спосіб формування ціни за одиницю товару є об`єктивно відмінним від вагового показника, застосованого митним органом.
Разом з тим, оскаржуване рішення не містить порівняльного аналізу характеристик оцінюваного товару та товару, обраного як джерело інформації, а також не містить обґрунтування здійснених коригувань із урахуванням відмінностей у партії товару, умовах поставки та комерційних факторах. Відсутність таких відомостей унеможливлює перевірку правильності визначеного числового значення митної вартості та не відповідає вимогам статті 55 Митного кодексу України щодо мотивованості рішення про коригування митної вартості.
Крім того, використана митна декларація не містить повної інформації щодо умов поставки товару, що є істотним елементом ціноутворення та безпосередньо впливає на визначення митної вартості. Водночас у рішенні відсутні будь-які пояснення щодо врахування або неврахування зазначеного фактора при здійсненні коригування.
За таких обставин суд доходить висновку, що застосований митним органом підхід до визначення митної вартості ґрунтується на порівнянні непорівнюваних товарів та не містить належного економічного й документального обґрунтування визначеного показника, що виключає можливість визнання його обґрунтованим.
Верховний Суд з цього питання сформував правову позицію, яка викладена, зокрема, у постановах від 24.11.2021 року у справі №520/11059/2020, від 25.02.2020 року по справі №260/718/19 та від 29.09.2020 у справі № 520/7041/19, в яких Верховний Суд звернув увагу на тому, що крім номера та дати митної декларації, яка взята за основу для визначення митної вартості оцінюваних товарів, митний орган повинен також навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися митним органом при визначенні митної вартості оцінюваних товарів із застосуванням другорядних методів.
У свою чергу, формально нижчий рівень митної вартості імпортованого позивачем товару від рівня митної вартості іншого митного оформлення, не може розцінюватися як заниження митної вартості, не є перешкодою для застосування першого методу визначення митної вартості товару і не може бути достатньою підставою для відмови у здійсненні митного оформлення товару за першим методом визначення його митної вартості.
Суд звертає увагу, що в адміністративних процедурах із митного контролю та митного оформлення орган доходів і зборів повинен обґрунтувати (довести) законність свого рішення. Відповідно, рішення органу доходів і зборів не може ґрунтуватися на припущеннях, на сумнівах про повноту і достовірність відомостей про заявлену митну вартість товару, висновки цього органу повинні ґрунтуватися на достовірних і вичерпних доказах.
Враховуючи наведене, суд вважає, що позивач під час митного оформлення надав усі необхідні документи, які чітко ідентифікували оцінюваний товар та містили об`єктивні і достовірні дані, що підтверджували заявлену декларантом митну вартість товарів за ціною договору, водночас відповідач не довів наявність у митниці обґрунтованого сумніву у правильності визначення позивачем митної вартості товарів за основним методом, що свідчить про відсутність підстав для коригування митної вартості імпортованого товариством товару та протиправність оскаржуваного рішення. 
Таким чином, суд доходить висновку, що позивачем разом із митною декларацією 25UA401020056019U1 були надані достатні документи для митного оформлення товару, які містили повну інформацію для підтвердження достовірності задекларованої митної вартості товару.
Відповідачем не доведено наявність у нього обґрунтованого сумніву у достовірності задекларованої митної вартості товару, оскільки розбіжності, на які він зіслався, спростовані наявними матеріалами справи.
За таких обставин, у відповідача були відсутні підстави для коригування митної вартості імпортованого позивачем товару, що, в свою чергу, свідчить про протиправність прийнятого відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів та картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення.
Відповідно до статті 1 Першого Протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В рішенні по справі "Щокін проти України" (Заяви №23759/03 та №37943/06, п.49-51) Європейський Суд вказав, що накладання органами державної влади на заявника додаткових зобов`язань зі сплати податку становило втручання в його майнові права у розумінні статті 1 Першого протоколу до Конвенції.
З урахуванням викладеного, суд приходить висновку, що рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000299/2 від 05.12.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню.
Щодо вимоги позивача про скасування картки відмови у прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/001211 від 05.12.2025 року, суд зазначає наступне.
Згідно з частиною 6 статті 54 МК України орган доходів і зборів може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом або уповноваженою ним особою митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів, у разі: 1) невірно проведеного декларантом або уповноваженою ним особою розрахунку митної вартості; 2) неподання декларантом або уповноваженою ним особою документів згідно з переліком та відповідно до умов, зазначених у частинах другій - четвертій статті 53 цього Кодексу, або відсутності у цих документах всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари; 3) невідповідності обраного декларантом або уповноваженою ним особою методу визначення митної вартості товару умовам, наведеним у главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до органу доходів і зборів документально підтвердженої офіційної інформації органів доходів і зборів інших країн щодо недостовірності заявленої митної вартості.
Тобто, однією з підстав для відмови у прийнятті митної декларації є неправильність визначення декларантом митної вартості товарів.
Оскільки, на час прийняття оспорюваної картки відмови у прийнятті митної вартості, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення були відсутні підстави, передбачені частиною 6 статті 54 МК України, то відповідне рішення суб`єкта владних повноважень також є протиправним та підлягає скасуванню.
У контексті оцінки кожного аргументу (доводу), наданого стороною, суд звертає увагу на позицію Європейського суду з прав людини, зокрема, у справах "Проніна проти України" (пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення
Згідно зі статтею 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Частиною 1 та 2 статті 77 КАС України встановлено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
У таких справах суб`єкт владних повноважень не може посилатися на докази, які не були покладені в основу оскаржуваного рішення, за винятком випадків, коли він доведе, що ним було вжито всіх можливих заходів для їх отримання до прийняття оскаржуваного рішення, але вони не були отримані з незалежних від нього причин.
Враховуючи вищевикладене, перевіривши юридичну та фактичну обґрунтованість доводів сторін, оцінивши докази суб`єкта владних повноважень на підтвердження правомірності своїх дій та докази, надані позивачем, суд дійшов висновку, що з наведених у позовній заяві мотивів і підстав, позовні вимоги підлягають задоволенню.
Згідно частини 1 статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Відтак, на користь позивача слід стягнути витрати, пов`язані з оплатою судового збору, в розмірі 5084,80 гривень за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці.
Керуючись ст.ст. 73, 74, 75, 76, 77, 90, 94, 139, 241, 245, 246, 250, 255, 295 КАС України, суд - 
в и р і ш и в:

Адміністративний позов задовольнити.
Визнати протиправним та скасувати рішення про коригування митної вартості товарів № UA401000/2025/000299/2 від 05.12.2025 року.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA401020/2025/001211 від 05.12.2025 року.
Стягнути на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" (вул. Хмельницьке шосе, 15а, с. Зарванці, Вінницький район, Вінницька область, 23223, код ЄДРПОУ 45511818) судові витрати зі сплати судового збору в сумі 5084,80 грн. (п`ять тисяч вісімдесят чотири гривні 80 копійок) за рахунок бюджетних асигнувань Вінницької митниці (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 43997544).

Рішення суду набирає законної сили в порядку, визначеному ст. 255 КАС України.
Відповідно до ст. 295 КАС України, апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. 

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Трейдавто К" (вул. Хмельницьке шосе, 15а, с. Зарванці, Вінницький район, Вінницька область, 23223, код ЄДРПОУ 45511818);
Відповідач: Вінницька митниця (вул. Лебединського, 17, м. Вінниця, код ЄДРПОУ 43997544).

Суддя Дончик Віталій Володимирович