ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" травня 2026 р. Справа№ 910/11721/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Андрієнка В.В.
суддів: Буравльова С.І. 
Шапрана В.В. 

секретар судового засідання - Король Д.А.
учасники справи:
від позивача : не з`явився; 
від відповідача : Назарець Д.К.;
від третьої особи: Васьковська Г.М.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київ.Прозоро»
на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 (Повний текст рішення складений 12.03.2026)
у справі №910/11721/25 (суддя - Ковтун С.А.)
за позовом Шевченківської районної в місті Києві державної адміністрації 
до Комунального підприємства «Київ.Прозоро»
третя особа на стороні позивача, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, комунальне підприємство «Благоустрій Шевченківського району» 
про зобов`язання вчинити дії,

УСТАНОВИВ:

Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація звернулася до Господарського суду міста Києва з позовом до комунального підприємства "Київ.Прозоро" про зобов`язання вчинити дії - звільнити орендоване нежитлове приміщення другого поверху загальною площею 311,9 кв.м., яке знаходиться в будинку № 25 на вулиці Чикаленка Євгена у м. Києві шляхом виселення. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі №910/11721/25 позов задоволено повністю.
Не погоджуючись з указаним рішенням, від Комунального підприємства "Київ.Прозоро" надійшла апеляційна скарга, у якій скаржник просить скасувати рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/11721/25 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову відмовити в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги відповідач посилається на те, що оскаржуване рішення є необґрунтованим і таким, що ухвалене з порушенням норм матеріального і процесуального права. Крім того, на думку апелянта, під час розгляду справи судом першої інстанції неповно та неправильно встановлено обставини, які мають значення для справи, неправильно досліджено докази та надано їм невірну оцінку. Так, за твердженням апелянта, приміщення не експлуатувалося з 06.10.2017 та фактично перебуває у незадовільному стані, що унеможливлює його використання за призначенням відповідачем. Відповідач прийняв рішення про проведення ремонту у приміщенні. За твердженням апелянта, позивач не повідомив його про непридатний до експлуатації стан приміщення, а також не надав можливості оглянути майно перед аукціоном і до підписання договору.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Комунального підприємства "Київ.Прозоро" на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/11721/25, призначено судове засідання на 08.04.2026. 
У судовому засіданні 08.04.2026 було оголошено перерву до 06.05.2026. 
27.03.2026 через систему «Електронний суд» позивачем було подано відзив на апеляційну скаргу у якому він просив суд рішення суду першої інстанції залишити без змін, а апеляційну скаргу - без задоволення. 
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Статтею 276 ГПК України визначено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджується матеріалами справи, 11 липня 2024 року Шевченківська районна в місті Києві державна адміністрація (орендодавець), комунальне підприємство "Київ.Прозоро" (орендар) та комунальне підприємство "Благоустрій Шевченківського району" (балансоутрнмувач) уклали договір оренди № 1099 нерухомого майна, що належить до комунальної власності територіальної громади міста Києва (далі - Договір), предметом якого є нежитлове приміщення другого поверху загальною площею 311,9 кв.м в будинку № 25 на вулиці Чикаленка Євгена у м. Києві.
Відповідно до пункту 2.1 Договору орендар вступає у строкове платне користування майном у день підписання акта приймання-передачі майна. Акт приймання-передачі майна в оренду підписується між орендарем та балансоутримувачем одночасно з підписанням цього договору.
Пунктом 12.1 Договору встановлено, що цей договір укладено на 5 років з дати підписання сторонами договору.
11 липня 2024 року орендар та балансоутримувач підписали акт приймання-передачі нежитлового приміщення площею 311,9 кв.м в будинку № 25 на вулиці Чикаленка Євгена без зауважень чи застережень жодної із сторін.
Одним із основних обов`язків орендаря є обов`язок щодо повної та своєчасної сплати оренди та інших платежів, які визначені договором оренди.
За умовами договору орендар зобов`язався сплачувати орендну плату на рахунок балансоутримувача щомісяця до 15 числі поточного місяця оренди за поточний місяць (п. 3.3), розмір якої становить 802534,08 грн без податку на додану вартість.
При укладенні Договору відповідач сплатив 80254,08 грн забезпечувального депозиту та оренди за липень, серпень та частково за вересень 2024 року. 
Як встановлено судом, за період з вересня 2024 року по липень 2025 року відповідач не виконав свій обов`язок щодо сплати орендної плати, заборгованість становить 507102,26 грн.
Балансоутримувач звернувся до орендаря з вимогою (лист від 31.07.2025 № 31/07) протягом п`яти робочих днів з дати отримання вимоги сплатити 507102,26 грн боргу за період вересень 2024 року - липень 2025 року.
Оскільки протягом встановленого балансоутримувачем у вимозі часу орендар не сплатив борг, орендодавець листом від 08.08.2025 № 109-4937 повідомив орендаря про дострокове припинення договору і надіслав три примірники акта повернення з оренди орендованого майна.
За загальним правилом зміна або розірвання договору, допускається лише за згодою сторін. Водночас частиною 1 статті 651 Цивільного кодексу України передбачена можливість одностороннього розірвання договору, якщо це встановлено договором або законом. 
Договором передбачено (п. 12.7 Договору), що він може бути достроково припинений на вимогу орендодавця, якщо орендар допустив прострочення сплати орендної плати на строк більше трьох місяців або сумарна заборгованість з орендної плати більша, ніж плата за три місяці (п. 12.7 Договору).
Відповідно до п. 12.8 Договору про наявність однієї з підстав для дострокового припинення договору з ініціативи орендодавця, передбачених пунктом 12.7 цього договору, орендодавець або балансоутримувач повідомляє орендаря письмово листом. У листі повинен міститись опис порушення і вимогу про йото усунення в строк не менш як 15 та не більш як 30 календарних днів з дати направлення листа (у строк п`яти робочих днів, якщо порушення стосується прострочення сплати орендної плати або перешкоджання у здійсненні орендодавцем або балансоутримувачем контролю за використанням майна).
Лист направляється (надсилається) на адресу електронної пошти орендаря, зазначену в підпункті 3.2.1 пункту 3.2 Умов та/або поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна.
Якщо протягом встановленого в листі (вимогою) часу орендар не усунув порушення, орендодавець або балансоутримувач надсилає орендарю лист, у якому повідомляє про дострокове припинення договору па вимогу орендодавця або балансоутримевача. У листі зазначається підстава припинення договору, посилання на вимогу про усунення порушення, а також посилання на обставини, які свідчать про те, що порушення триває після закінчення строку, відведеного для його усунення. До листа надається три примірники акта повернення з оренди орендованого майна.
Договір вважається припиненим на п`ятий робочий день після надіслання орендодавцем або балансоутримувачем орендарю листа про дострокове припинення цього договору.
Орендодавець або балансоутримувач надсилає орендарю лист про дострокове припинення цього договору на адресу електронної пошти орендаря, зазначену в підпункті 3.2.1 пункту 3.2 Умов та/або поштовим відправленням із повідомленням про вручення і описом вкладення за адресою місцезнаходження орендаря, а також за адресою орендованого майна.
У пункті 12.9 Договору сторони погодили, що договір може бути достроково припинений на вимогу орендаря, якщо:
- протягом одного місяця після підписання акта приймання-передачі орендар отримає докази істотної невідповідності об`єкта оренди інформації про нього, зазначеній в оголошенні або в акті приймання-передачі; або
- протягом двох місяців після підписання акта приймання-передачі орендар не матиме можливості використовувати об`єкт або приступити до виконання ремонтних робіт на об`єкті через відсутність на об`єкті можливості підключення до комунальних послуг, або відмови постачальників відповідних комунальних послуг укласти із орендарем договори на постачання таких послуг протягом одного місяця з моменту звернення орендаря (за умови, що орендар звернувся до таких постачальників послуг не пізніше ніж протягом одного місяця після підписання акта приймання-передачі майна).
З огляду на умови Договору він вважається припиненим на п`ятий робочий день після надіслання орендодавцем листа про припинення на адресу орендаря, тобто 18.08.2025
Згідно з частиною 1 статті 785 Цивільного кодексу України у разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі.
У разі припинення договору оренди орендар зобов`язаний протягом трьох робочих днів з дати припинення договору повернути орендоване майно в порядку, визначеному договором оренди (ч. 1 ст. 25 Закону України "Про оренду державного та комунального майна").
Відповідно до п. 4.1 Договору у разі припинення договору орендар зобов`язаний звільнити протягом трьох робочих днів орендоване майно від належних орендарю речей і повернути його відповідно до акта повернення з оренди орендованого майна в тому стані, в якому майно перебувало на момент передачі його в оренду з урахуванням нормального фізичного зносу, а якщо орендарем були виконані невід`ємні поліпшення або проведено капітальний ремонт, - то разом із такими поліпшеннями/капітальним ремонтом.
Оскільки з припиненням Договору відповідач втратив статус орендаря, а у справі відсутні докази на підтвердження права відповідача на користування спірним нерухомим майном, колегія суддів вважає обґрунтованим висновок місцевого господарського суду про задоволення позовної вимоги про виселення відповідача з нежитлового приміщення другого поверху загальною площею 311,9 кв.м., яке знаходиться в будинку № 25 на вулиці Чикаленка Євгена у м. Києві. 
Статтею 74 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтуються на всебічному та повному і об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
У викладі підстав для прийняття рішення суду необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 28.05.2020 у справі № 909/636/16.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів учасників справи та їх відображення у судовому рішенні, суд першої інстанції спирається на висновки, що зробив Європейський суд з прав людини від 18.07.2006 у справі «Проніна проти України», в якому Європейський суд з прав людини зазначив, що пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень.
У рішенні Європейського суду з прав людини «Серявін та інші проти України» вказано, що усталеною практикою Європейського суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія A, N303-A, п. 29).
Отже, з огляду на вищевикладене та встановлені фактичні обставини справи, суд надав вичерпну відповідь на всі питання, що входять до предмета доказування у даній справі та виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
При цьому, слід зазначити, що іншим доводам апелянта оцінка судом не надається, адже, вони не спростовують встановлених судом обставин, та не впливають на результат прийнятого рішення.
Враховуючи вищевикладене, апеляційний господарський суд погоджується із висновками місцевого суду як законними, обґрунтованими обставинами й матеріалами справи, детальний аналіз яких, як і нормативне обґрунтування прийнятого судового рішення наведено місцевим судом, підстав для скасування його не знаходить. Доводи апелянта по суті його скарги в межах заявлених вимог, як безпідставні й необґрунтовані не заслуговують на увагу, оскільки не підтверджуються жодними доказами по справі й не спростовують викладених в судовому рішенні висновків.
Оцінюючи вищенаведені обставини, колегія приходить до висновку, що рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/11721/25обґрунтоване, відповідає обставинам справи і чинному законодавству, а отже, підстав для його скасування не вбачається, у зв`язку з чим апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно зі статтею 129 Господарського процесуального кодексу України витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на заявника.
Керуючись ст. ст. 267 - 285 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -

УХВАЛИВ:

1. Апеляційну скаргу Комунального підприємства «Київ.Прозоро» на рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/11721/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 16.02.2026 у справі № 910/11721/25 залишити без змін.
3. Витрати по сплаті судового збору покласти на Комунальне підприємство «Київ.Прозоро».
4. Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст. ст. 287-289 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст постанови складено та підписано 11.06.2026

Головуючий суддя В.В. Андрієнко 

Судді С.І. Буравльов

В.В. Шапран