ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/32189/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Коршуна А.О. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Сафронової С.В., 
розглянув в порядку письмового провадження апеляційну скаргу	 Військової частини НОМЕР_1 	
на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду  від 03.04.2026р. у справі №160/32189/25	
за позовом:	ОСОБА_1 	
до: про:	Військової частини НОМЕР_1  визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії,- 	

ВСТАНОВИВ:

07.11.2025р. ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь С.Л., звернувся за допомогою системи «Електронний суд» до Дніпропетровського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити певні дії.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 14.11.2025р. у справі №160/32189/25 позовну заяву залишено без руху та позивачу надано строк для усунення недоліків позовної заяви.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали суду від 14.11.2025р. позивачем було усуненно недоліки, і ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 24.11.2025р. поновлено строк звернення до суду з позовом та відкрито провадження в адміністративній справі №160/32189/25 та справу призначено до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження.
Позивач у адміністративному позові, з яким звернувся до суду, просив : 
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нездійснення повного нарахування та виплати індексації грошового забезпечення за період проходження військової служби з 28.02.2022 по 31.12.2022, за виключенням вже виплаченої частини індексації;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати індексацію грошового забезпечення за період проходження військової служби з 28.02.2022 по 31.12.2022 із застосуванням місяця для обчислення індексу споживчих цін для розрахунку індексації грошового забезпечення (базового місяця) жовтень 2020 року, з урахуванням абзаців 3-6 пункту 5 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 2003 року № 1078, та виплатити її недоотриману частину.
- визнати протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати щомісячного грошового забезпечення за період служби з 28.02.2022 по 19.05.2023 (включно), а також грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік з порушенням вимог постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18 із застосуванням з 29 січня 2020 року показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01 січня 2018 року, для визначення розмірів складових грошового забезпечення;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 здійснити перерахунок та виплату щомісячного грошового забезпечення за період служби з 28.02.2022 по 19.05.2023 (включно), а також грошової допомоги на оздоровлення за 2022-2023 роки та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань за 2022 рік в сторону збільшення відповідно до положень Постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» (з урахуванням постанови Шостого апеляційного адміністративного суду від 29 січня 2020 року у справі № 826/6453/18) за періоди: з 28.02.2022 по 31.12.2022 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2022; з 01.01.2023 по 19.05.2023 із застосуванням показника прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 01.01.2023, шляхом його множення на відповідний тарифний коефіцієнт.
Рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026р. у справі №160/32189/25 адміністративний позов задоволено частково; визнано протиправними дії Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 19.05.2023 (включно) грошового забезпечення, грошової допомоги на оздоровлення, матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням посадового окладу за військовим званням, з урахуванням п. 1 Примітки Додатку 1 та Примітки Додатку 14 до постанови Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 року № 704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового І начальницького складу та деяких інших осіб», виходячи із розрахункової величини - прожиткового мінімуму для працездатних осіб, встановленого законом на 1 січня відповідного календарного року; зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 провести перерахунок та виплату ОСОБА_1 за період з 01.03.2022 по 19.05.2023 (включно) грошового забезпечення, а також виплачених за вказаний період грошової допомоги на оздоровлення та матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, з урахуванням посадового окладу та окладу за військовим званням, визначених шляхом множення прожиткового мінімуму для працездатних осіб встановленого за 2022 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2022 рік» станом на 01.01.2022 року, встановленого за 2023 рік Законом України «Про Держаний бюджет України на 2023 рік» станом на 01.01.2023 року, на відповідні тарифні коефіцієнти, згідно пункту 4 постанови Кабінету Міністрів України від 30 серпня 2017 року №704 «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб», з урахування раніше виплачених сум та висновків суду, викладених у цьому рішенні; у задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
20.03.2026р. до суду першої інстанції надійшла заява ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Берзінь С.Л., про ухвалення додаткового рішення суду, у якому позивач просив суд стягнути з відповідача на свою користь понесені ним витрати на правову допомогу, які пов`язані із розглядом адміністративної справи №160/32189/25 у розмірі 8000грн. 
Додатковим рішенням Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2026р. у справі №160/32189/25 стягнуто витрати на професійну правничу допомогу з Військової частини НОМЕР_1 за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 в сумі 5000,00 грн.
Відповідач – Військова частина НОМЕР_1 , не погодившись з вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, за допомогою поштового зв`язку, 01.04.2026р. подала до суду апеляційної інстанції апеляційну скаргу, з застосуванням системи автоматизованого розподілу справи між суддями Третього апеляційного адміністративного суду визначено колегію суддів, що розглядає справу у складі: головуючий (доповідач) - суддя Коршун А.О., судді Сафронова С.В., Чепурнов Д.В. 
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 08.04.2026р. у справі №160/32189/25 відмовлено у задоволенні клопотання про відстрочення сплати судового збору за подання апеляційної скарги на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026р. у справі №160/32189/25, апеляційна скарга Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026р. у даній справі була залишена без руху та заявнику апеляційної скарги надано строк для усунення зазначених судом недоліків апеляційної скарги.
Також 21.04.2026р. апеляційну скаргу на додаткове рішення суду першої інстанції від 03.04.2026р. у цій справі за допомогою засобів поштового зв`язку було подано відповідачем, судом апеляційної інстанції апеляційну скаргу на додаткове рішення суду від 03.04.2026р., зареєстровано 27.04.2026р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026р. у справі №160/32189/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2026р. у даній справі з суду першої інстанції витребувано матеріали адміністративної справи №160/32189/25.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 28.04.2026р. у справі №160/32189/25 апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 13.03.2026р. у справі №160/32189/25 повернуто заявнику, у зв`язку з неусуненням недоліків апеляційної скарги.
Матеріали адміністративної справи №160/32189/25 надійшли до суд апеляційної інстанції 07.05.2026р.
Ухвалою Третього апеляційного адміністративного суду від 11.05.2026р. у справі №160/32189/25 справу призначено до апеляційного розгляду в порядку письмового провадження з 26.05.2026р., про що судом апеляційної інстанції у встановлений чинним процесуальним законодавством спосіб та порядок було повідомлено учасників справи.
Відповідач, посилаючись у апеляційній скарзі на додаткове рішення суду першої інстанції від 03.04.2026р. на те, що судом першої інстанції під час прийняття додаткового рішення у справі щодо розподілу понесених позивачем під час розгляду справи судових витрат на професійну правничу допомогу було порушено норми матеріального та процесуального права, що призвело до неправильного вирішення цього питання, тому просив суд додаткове рішення суду першої інстанції від 03.04.2026р. у цій справі скасувати та постановити з цього питання нове рішення, яким відмовити позивачу у задоволенні заяви щодо відшкодування витрат на правничу допомогу у повному обсязі. 
Відповідно до ч.5 ст.250 КАС України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Перевіривши доводи апеляційної скарги та матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги і заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга не підлягають задоволенню з наступних підстав. 
Під час розгляду справи судом першої інстанції позивачем подано до суду першої інстанції заяву про відшкодування судових витрат, у якій позивач просив суд стягнути з відповідача понесені ним витрати на правничу допомогу у розмірі 8000грн., які пов`язані із розглядом цієї справи судом першої інстанції. 
У подальшому, після ухвалення судом першої інстанції рішення у цій справі, яким позовні вимоги ОСОБА_1 були частково задоволені, представник позивача 20.03.2026р. звернувся до суду першої інстанції із заявою про ухвалення додаткового рішення у цій справі з питання розподілу понесених позивачем судових витрат, яке не було вирішено під час розгляду справи по суті, та просив суд стягнути з відповідача на користь позивача понесені ним під час розгляду цієї справи судом першої інстанції витрати на правничу допомогу у розмірі 8000 грн. 
Статтею 132 КАС України визначено, що судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат пов`язаних з розглядом справи, належать, в тому числі, витрати на професійну правничу допомогу.
З матеріалів справи вбачається, що 29.09.2025 між ОСОБА_1 (далі - Клієнт) та адвокатом Берзінем Сергієм Людвиговичем (далі - Адвокат) було укладено Договір про надання професійної правової допомоги від 29.09.2025 (далі - Договір), предметом якого є надання правової допомоги, яка складається з підготовки та подачі адміністративного позову, а також представництво інтересів позивача під час розгляду справи в суді, 29.06.2025р. адвокатом Берзінь С.Л. було надано рахунок на юридичні послуги за договором про надання правничої допомоги від 29.09.2025р. , відповідно до якого вартість послуг становить 8000грн., та 29.09.2025р. між сторонами за вищезазначеним договором було складено та підписано акт виконаних робіт за договором про надання правничої допомоги від 29.09.2025р.
Відповідно до наданого суду акту наданих послуг до вищезазначеного договору адвокатом надані, а Клієнтом прийняті, правові послуги на умовах, визначених Договором №08/02 про надання правової допомоги адвокатом від 29.09.2025р., а саме:
1. складання та подання адміністративного позову та супровід справи, витрачено години, вартість – 8000грн. 
Задовольняючи частково заяву про відшкодування судових витрат на правничу допомогу суд першої інстанції виходив з того, що розмір заявлених позивачем до стягнення витрат на оплату послуг адвоката в даному випадку не є належним чином обґрунтованою та завищеною у контексті дослідження обсягу фактично наданих ним послуг із урахуванням складності справи, кількості витраченого на ці послуги часу, та відповідно співмірності обсягу цих послуг і витраченого адвокатом часу із розміром заявленої суми витрат на професійну правничу допомогу, тоді як норми чинного законодавства обов`язок доведення неспівмірності понесених витрат покладають на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, тому саме відповідач, як особа, яка заперечує зазначений позивачем розмір витрат на оплату правничої допомоги, зобов`язаний був навести обґрунтування та надати відповідні докази на підтвердження його доводів щодо неспівмірності заявлених судових витрат із заявленими позовними вимогами, але ним відповідного не заявлено як і не зазначалось обставин, які б спростували відповідний розмір судових витрат.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду першої інстанції, з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст.139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Положеннями ч.7 ст. 139 КАС України встановлено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Відповідно до ч.3 ст.134 КАС України для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Згідно ч.4 ст.134 КАС України для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Відповідно до ч.5 ст.134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до ч. 6, 7 ст.134 КАС України у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Згідно ч.ч.6, 7 ст.134 КАС України, зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу можливе виключно за клопотанням іншої сторони, у разі, якщо на її думку, не дотримано вимог співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом витраченим на виконання робіт.
Статтею 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» від 05.07.2012 року №5076-VI встановлено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Верховний Суд в постанові від 05.06.2018р. у справі №904/8308/17 зробив висновок про те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їх дійсності та необхідності), а також розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи.
Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з практикою Європейського суду з прав людини заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише, якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі «East/West Alliance Limited» проти України», заява №19336/04).
З огляду на правову позицію Верховного Суду, наведену у додатковій постанові від 05.09.2019 року у справі №826/841/17 (провадження №К/9901/5157/19), суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої постановлено рішення, всі її витрати на правничу допомогу, якщо, керуючись принципом справедливості як одного з основних елементів принципу верховенства права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, зважаючи на складність справи, якість підготовленого документа, витрачений адвокатом час тощо, є неспівмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Аналіз наведених правових норм дає можливість зробити висновок про те, що документально підтверджені судові витрати підлягають компенсації стороні, яка не є суб`єктом владних повноважень та на користь якої ухвалене рішення, за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, а склад та розміри витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі і на підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги, документи, що свідчать про оплату обґрунтованого гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку, що узгоджується з правовою позицією Верховного Суду, яка викладена ним постановах від 21.03.2018р. у справі №815/4300/17 від 11.04.2018р. у справі №814/698/16.
При цьому також необхідно враховувати, що Велика Палата Верховного Суду вказувала на те, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін (пункт 21 додаткової постанови Великої Палати Верховного Суду від 19 лютого 2020 року у справі № 755/9215/15-ц).
Колегія суддів дослідивши надані представником позивача докази, враховуючи наведені норми права, вважає суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку, що ця справа не викликає складності у правовому розумінні та є справою незначної складності у розумінні приписів п.2 ч.6 ст.12 КАС України, яка розглянута судом в порядку спрощеного позовного провадження без виклику учасників справи, тобто без проведення судового засідання, тому адвокат у судових засіданнях участі не брав, а також з огляду на наявність усталеної судової практики з вирішення цієї категорії спорів, що є сформованою тривалий час, а, отже, підготовка такої позовної заяви не повинна вимагати багато часу. При цьому судом враховано, що дана справа є незначної складності, а її розгляд вирішено здійснити за правилами спрощеного позовного провадження.
За таких обставин колегія суддів вважає, що суд першої інстанції прийняв обґрунтоване рішення про часткового задоволення заяви про відшкодування судових витрат на правничу допомогу, врахувавши складність справи, фактично наданні адвокатом послуги та ціну позову та те, що заявлена сума до відшкодування витрат на правничу професійну допомогу є неспівмірною з вимогами, які заявлені у позовній заяві, тому розмір вказаних витрат суд першої інстанції зменшив до 5000грн. 
Приймаючи до уваги вищезазначене, колегія суддів приходить до висновку про те, що суд першої інстанції об`єктивно, повно, всебічно дослідив обставини, які мають суттєве значення для вирішення даної адміністративної справи, застосував до правовідносин, які виникли між сторонами у справі, норми права, які регулюють саме ці правовідносини, та постановив правильне рішення про часткове задоволення заявлених позивачем вимог, зроблені судом першої інстанції висновки відповідають фактичним обставинам справи та підтверджуються зібраними у справі доказами, і оскільки під час апеляційного розгляду справи не було встановлено будь-яких порушень судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, які б потягли за собою наявність підстав для скасування або зміни оскаржуваного судового рішення, вважає необхідним додаткове рішення суду першої інстанції від 03.04.2026р. у цій адміністративній справі залишити без змін, а апеляційну скаргу відповідача необхідно залишити без задоволення, оскільки доводи, які викладені у апеляційній скарзі, суперечать зібраним у справі доказам та фактичним обставинам справи, зводяться до переоцінки заявником апеляційної скарги доказів, які були досліджені судом першої інстанції під час розгляду даної адміністративної справи і незгоди з висновками суду з оцінки обставин у справі, а також помилкового тлумачення заявником апеляційної скарги норм матеріального та процесуального права, і міркування відповідача про неправильне застосування судом першої інстанції норм чинного матеріального та процесуального права не можна визнати спроможними і достатніми підставами для скасування оскаржуваного судового рішення.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 311,315,316,321,322 КАС України, суд,-–

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення. 
Додаткове рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 03.04.2026р. у справі №160/32189/25 – залишити без змін. 
Постанова суду набирає законної сили з моменту її прийняття і може бути оскаржена у строки та в порядку, які встановлені ст.ст. 329,331 КАС України.
Повний текст виготовлено та підписано 27.05.2026р. 

Головуючий - суддя А.О. Коршун 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя С.В. Сафронова