ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

30 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 340/8337/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Юрко І.В. (доповідач),
суддів: Білак С.В., Чабаненко С.В., розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року (суддя першої інстанції - Науменко В.В.) в адміністративній справі №340/8337/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області про визнання дій протиправними та зобов`язання вчинити певні дії,- 

В С Т А Н О В И В :

Позивач 12.12.2025 року звернулася до Кіровоградського окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Кіровоградській області, в якому просила:
- визнати протиправними дії ГУ ПФУ в Кіровоградській області щодо відмови їй у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2, оформлене рішенням №032450010159 від 18.11.2025 року;
- зобов`язати ГУ ПФУ в Кіровоградській області зарахувати до її пільгового та страхового стажу період пільгової роботи з 27.09.2017р. по 01.10.2017р. згідно довідки № 1.6/924 від 13.10.2025, період з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року згідно архівної довідки від 15.10.2025 року № 623 та № 625 та призначити пенсію за віком на пільгових умовах за Списком №2 відповідно до пункту «б», статті 13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» в редакції, згідно з рішенням Конституційного Суду України від 23 січня 2020року № 1-р/2020 з дня звернення, 10 листопада 2025року.
В обґрунтування вимог позивач посилалася на те, що має право на призначення пенсії на пільгових умовах відповідно до положень п.б ст.13 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом України від 02.03.2015 за №213-VIII. Проте відповідач відмовив у призначенні пільгової пенсії у зв`язку з недосягненням віку, посилаючись на статтю 114 Закону №1058-IV у редакції Закону України від 3 жовтня 2017 року №2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій».

Рішенням Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року позов задоволено. 
Визнано протиправним та скасовано рішення ГУ ПФУ в Кіровоградській області про відмову в призначенні пенсії від 18.11.2025 №03245001015. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області зарахувати ОСОБА_1 до пільгового стажу за Списком №2 періоди роботи з 27.09.2017 по 01.10.2017 та з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року. 
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області призначити та виплатити ОСОБА_1 пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення», з 10.11.2025 року. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідач подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неправильне застосування судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду першої інстанції скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні адміністративного позову.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що позивач на дату звернення до Пенсійного фонду не досягла віку передбаченого п.2 ч.2 ст.114 Закону №1058, а саме 55 років. Крім того, вважає, що дія Рішення Конституційного Суду України від 23 січня 2020 року № 1-р/2020 не поширюється на ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», оскільки Конституційним Судом не розглядалось питання та не приймалося рішення щодо відповідності Конституції даної статті Закону. Крім того, рішення Конституційного Суду України не може бути застосовано для вирішення питання призначення пенсії позивачці, оскільки норми Закону України «Про пенсійне забезпечення» не підлягають застосуванню при призначенні пенсії за віком на пільгових умовах, починаючи з 11.10.2017 року. Тому, стверджував, що спірні правовідносини між позивачем та відповідачем регулюються виключно положеннями статті 114 Закону №1058. Зазначено, що до пільгового стажу по списку №2 не зараховано період пільгової роботи з 27.09.2017 по 01.10.2017 згідно довідки №1.6/924 від 13.10.2025, оскільки даний період роботи не підтверджений атестацією робочого місця. Також не взято до уваги архівні довідки від 15.10.2025 року №623, №625 за період з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року, оскільки відсутні рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах. Не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю згідно довідки №099/16.6.2/25 з 15.06.2001 року по 11.12.2001 року, оскільки не вказано вид матеріальної допомоги. Не враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річиого віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2004 по 31.12.2004. оскільки відсутня довідка з органів соціальною захисту населення про отримання допомоги.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач просив залишити її без задоволення, оскільки доводи апеляційної скарги не спростовують правильність висновків рішення суду першої інстанції. 
В період з 01.04.2026 року по 17.04.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала на лікарняному.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційної скарги та відзиву на скаргу, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , 10.11.2025 року звернулась до сервісного центру ГУ ПФУ в Кіровоградській області із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах по Списку №2.
Заяву розглянуто ГУ ПФУ в Кіровоградській області, за результатами розгляду якої прийнято рішення від 18.11.2025 № 032450010159 про відмову у призначення пенсії, за змістом якого: Вік заявника 51 рік. Працює. Страховий стаж особи з урахуванням статті 60 Закону №1058-IV становить 25 років 5 місяців 28 днів. Пільговий стаж особи за Списком №2 - 16 років 2 місяці 13 днів. 
Також в рішенні зазначено, що до пільгового стажу по списку №2 не зараховано період пільгової роботи з 27.09.2017 по 01.10.2017 згідно довідки №1.6/924 від 13.10.2025, оскільки даний період роботи не підтверджений атестацією робочого місця.
Не взято до уваги архівні довідки від 15.10.2025 року №623, №625 за період з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року, оскільки відсутні рішення Комісії з питань підтвердження стажу роботи, що дають право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах.
Не зараховано період отримання матеріальної допомоги по безробіттю згідно довідки №099/16.6.2/25 з 15.06.2001 року по 11.12.2001 року, оскільки не вказано вид матеріальної допомоги. Не враховано період догляду за дитиною до досягнення нею 3-річиого віку ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 01.01.2004 по 31.12.2004. оскільки відсутня довідка з органів соціальною захисту населення про отримання допомоги.
Водночас, підставою для відмови у призначені пенсії за віком на пільгових умовах зазначено - не досягнення пенсійного віку відповідно до пункту 2 частини 2 статті 114 Закону, оскільки заявниця не досягла 55 років.
Не погодившись з рішенням відповідача про відмову в призначенні пенсії, позивач оскаржила таке рішення до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Згідно п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону:
чоловікам - на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи;
жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Зазначене зменшення пенсійного віку для жінок застосовується також у період збільшення віку виходу на пенсію по 31 грудня 2021 року
Суд апеляційної інстанції звертає увагу, що за змістом пункту 1 резолютивної частини рішення Конституційного Суду України від 23.01.2020 №1-р/2020 визнано такими, що не відповідають Конституції (є неконституційними), статтю 13, частину другу статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII.
Згідно із пунктом 2 резолютивної частини вказаного рішення стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ зі змінами, внесеними Законом №213-VIII, визнані неконституційними, втрачають чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
У відповідності до пункту 3 резолютивної частини рішення застосуванню підлягають стаття 13, частина друга статті 14, пункти «б» - «г» статті 54 Закону №1788-ХІІ в редакції до внесення змін Законом №213-VIII для осіб, які працювали до 1 квітня 2015 року на посадах, визначених у вказаних нормах, а саме: на пільгових умовах мають право на пенсію за віком, незалежно від місця останньої роботи: б) працівники, зайняті повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці, - за списком №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затверджуваним Кабінетом Міністрів України, і за результатами атестації робочих місць:
чоловіки - після досягнення 55 років і при стажі роботи не менше 25 років, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах;
жінки - після досягнення 50 років і при стажі роботи не менше 20 років, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які мають не менше половини стажу роботи із шкідливими і важкими умовами праці, пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням віку, передбаченого статтею 12 цього Закону, на 1 рік за кожні 2 роки 6 місяців такої роботи чоловікам і за кожні 2 роки такої роботи жінкам.
Отже, з 23.01.2020 року правила призначення пенсій за Списком №2 регламентуються одночасно пунктом «б» частини першої статті 13 Закону №1788-ХІІ у редакції до внесення змін Законом №213-VIII та пунктом 2 частини другої статті 114 Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у редакції Закону №2148-VIII.
Разом з тим, відносно позивача правила вказаних нормативних положень містять розбіжності.
Вирішуючи спір у цій справі, у межах спірних правовідносин слід віддати перевагу у правозастосуванні найбільш сприятливому для позивачки Закону, а саме: положенням пункту «б» статті 13 Закону №1788-XII в редакції згідно з Рішенням Конституційного Суду України №1-р/2020 від 23.01.2020, виходячи з такого.
Оскільки норми названих законів регулюють одне і те ж коло відносин, суд дійшов висновку, що вони явно суперечать один одному. Таке регулювання порушує вимогу якості закону, передбачену Конвенцією про захист прав людини і основоположних свобод від 4 листопада 1950 року, та не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади у майнові права заявника (пункт 56 рішення Європейського суду з прав людини від 14 жовтня 2010 року у справі «Щокін проти України»).
Велика Палата Верховного Суду в постанові від 19 лютого 2020 року у справі №520/15025/16-а (провадження №11-1207апп19, пункт 56) сформувала правовий висновок, згідно з яким у разі існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Таким чином, у цій справі застосуванню підлягають саме норми ст.13 Закону №1788-ХІІ, з урахуванням Рішення Конституційного Суду України №1-р/2020, а не Закону №1058-ІV. 
Зворотні аргументи скаржника колегія суддів відхиляє, як хибні та необгрунтовані.
Натомість, пенсійний орган, ігноруючи як рішення Конституційного Суду, так і рішення Верховного Суду з даного питання, за наявності у позивача встановленого пенсійним органом у спірному рішенні страхового стажу більше 25 років та пільгового стажу за Списком №2 більше 16 років, своїм рішенням протиправно відмовив позивачу у призначенні пенсії відповідно до п.2 ч.2 ст.114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Відтак, вказане рішення відповідача належить скасуванню, а вимоги позивача про зобов`язання ГУ ПФУ в Кіровоградській області призначити пенсію за віком на пільгових умовах відповідно до ст.13 Закону України «Про пенсійне забезпечення» з 10.11.2025 року задоволенню, як вірного зазначив суд першої інстанції.

Щодо періодів роботи позивача з 27.09.2017 р. по 01.10.2017 р. згідно довідки № 1.6/ 924 від 13.10.2025, період з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року згідно архівної довідки від 15.10.2025 року № 623 та № 625, апеляційний суд зазначає наступне.
Так, вказані періоди не враховано у зв`язку з відсутністю інформації про атестацію робочих місць.
Атестація робочих місць здійснюється на підприємствах, в організаціях та установах незалежно від форм власності і господарювання згідно з Порядком №442 та Методичними рекомендаціями.
Відповідно до зазначених нормативних актів основна мета атестації полягає в регулюванні відносин між власником або уповноваженим ним органом і працівниками у галузі реалізації права на здорові й безпечні умови праці, пільгове забезпечення, пільги та компенсації за роботу в несприятливих умовах.
Згідно з пунктом 4 Порядок проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджений постановою Кабінету Міністрів України №442 від 01.08.1992 року, (далі по тексту - Порядок №442) та підпункту 1.5 пункту 1 Методичних рекомендацій для проведення атестації робочих місць за умовами праці, затверджені постановою Міністерства праці України №41 від 01.09.1992 року (далі Методичні рекомендації), атестація проводиться не рідше одного разу на 5 років. Відповідальність за своєчасне та якісне проведення атестації покладається на керівника підприємства, організації.
Атестація робочих місць відповідно до Порядку №442 та Методичних рекомендацій передбачає: установлення факторів і причин виникнення несприятливих умов праці; санітарно-гігієнічне дослідження факторів виробничого середовища, важкості й напруженості трудового процесу на робочому місці; комплексну оцінку факторів виробничого середовища і характеру праці на відповідність їхніх характеристик стандартам безпеки праці, будівельним та санітарним нормам і правилам; установлення ступеня шкідливості й небезпечності праці та її характеру за гігієнічною класифікацією; обґрунтування віднесення робочого місця до категорії зі шкідливими (особливо шкідливими), важкими (особливо важкими) умовами праці; визначення (підтвердження) права працівників на пільгове пенсійне забезпечення за роботу у несприятливих умовах; складання переліку робочих місць, виробництв, професій та посад із пільговим пенсійним забезпеченням працівників; аналіз реалізації технічних і організаційних заходів, спрямованих на оптимізацію рівня гігієни, характеру і безпеки праці.
За змістом пунктів 8 та 9 Порядку №442 проведення атестації робочих місць відомості про результати атестації робочих місць заносяться до карти умов праці, форма якої затверджується Мінпраці разом з Міністерством охорони здоров`я України. Перелік робочих місць, виробництв, професій і посад з пільговим пенсійним забезпеченням працівників, який складається за результатами проведеної атестації робочих місць, після погодження з профспілковим комітетом затверджується наказом по підприємству, організації і зберігається протягом 50 років. Витяги з наказу додаються до трудової книжки працівників, професії та посади яких внесено до переліку.
Аналіз зазначених норм свідчить про те, що своєчасно проведена атестація робочих місць за умовами праці є одним із заходів соціального захисту працівників, який має сприяти реалізації прав на здорові й безпечні умови праці, пільги та компенсації за роботу у несприятливих умовах, пільгове пенсійне забезпечення тощо.
При цьому особа, яка працює на посаді, віднесеній до Списку №1 або №2, робоче місце по якій підлягає атестації, відповідно до Порядку №442, не наділена жодними правами (повноваженнями, обов`язками), які б могли вплинути на своєчасність проведення атестації робочих місць.
Аналогічні висновки викладені в постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі 520/15025/16-а.
Отже, особи, які зайняті на роботах із шкідливими і важкими умовами праці за Списком №1 або №2, але з вини власника на таких підприємствах не було проведено атестацію робочого місця, мають право на зарахування стажу роботи на таких посадах до спеціального стажу, необхідного для призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №1 або №2.
При цьому на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах. Контроль за додержанням підприємствами правил проведення атестації робочих місць за умовами праці покладається на відповідні повноважні державні контролюючі органи, зокрема Держпраці.
Крім цього, однією із умов зарахування до пільгового стажу певного періоду роботи на відповідній посаді або за професією є включення цієї посади або професії до Списків, що діяли в період такої роботи. Вимога щодо обов`язкового підтвердження документами умов праці до 21 серпня 1992 року та проведення атестації після цієї дати є похідними від основної умови про внесення цієї професії до діючих Списків.
З довідки про підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній згідно довідки №1.6/924 від 13.10.2025, позивач в період з 27.09.2017 по 01.10.2017 працювала на посаді, яка передбачена Списком №2 пільгових професій. У період з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року згідно довідки №623, №625 від 15.10.2025, позивач також працювала на посаді, яка передбачена Списком №2 пільгових професій.
Таким чином відповідачем оскаржуваним рішенням протиправно не враховано періоди роботи позивача з 27.09.2017 по 01.10.2017 та з 20.09.2010 року по 29.05.2012 року до пільгового стажу за Списком №2, а отже позовні вимоги в цій частині є обґрунтованими та підлягають задоволенню.
З огляду на вищенаведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку, що рішення №032450010159 від 18.11.2025 року є протиправним та підлягає скасуванню, та належним способом відновлення порушених прав позивача є саме зобов`язання зарахувати спірні періоди роботи до страхового стажу та призначити пенсію. При цьому таке зобов`язання суду не є втручанням у дискреційній повноваження суб`єкта владних повноважень, оскільки останнім вже прийнято рішення з цього питання, яке визнано судом протиправним та скасовано. 
Враховуючи викладені вище обставини в їх сукупності, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи та ухвалено рішення з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим підстави для скасування рішення відсутні.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.

Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В: 

Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Кіровоградській області на рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року в адміністративній справі №340/8337/25 залишити без задоволення.
Рішення Кіровоградського окружного адміністративного суду від 21 січня 2026 року в адміністративній справі №340/8337/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Чабаненко