КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

Справа № 755/12544/24 Головуючий у суді І інстанції Гаврилова О.В.
Провадження № 22-ц/824/4992/2026 Доповідач у суді ІІ інстанції Голуб С.А.
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
29 квітня 2026 року м. Київ
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Голуб С.А.,
суддів: Борисової О.В., Таргоній Д.О.,
за участю секретаря судового засідання - Гладкої І.Ю.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Київського апеляційного суду цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року у справі за позовом приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування,

в с т а н о в и в:

У липні 2024 року приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «АРКС» (далі - ПрАТ «СК «АРКС») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування.
Позов обґрунтований тим, що 10 лютого 2022 року у місті Києві по вул. Пожарського, 10/15 сталася дорожньо-транспортна пригода (далі - ДТП) за участю автомобілів «Land Rover Range Rover Sport» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , «Hyundai» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Jeep Cherokee» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «Renault Clio» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/3305/22 ОСОБА_1 визнано винним у скоєнні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення. Ухвалюючи постанову у справі про адміністративне правопорушення, суд дійшов висновку, що своїми діями ОСОБА_1 порушив пункти 2.3а, 10.1 Правил дорожнього руху України (далі - ПДР).
Пункт 2.3а ПДР передбачає, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний перед виїздом перевірити і забезпечити технічно справний стан і комплексність транспортного засобу, правильність розміщення та кріплення вантажу. 
На момент ДТП цивільно-правова відповідальність власника автомобіля «Land Rover Range Rover Sport» була застрахована у ПрАТ «СК «АРКС» за полісом обов`язкового страхування № ЕР206180170, у зв`язку з чим позивач, як страховик відповідача, за відповідними заявами здійснив виплату страхового відшкодування власнику пошкодженого автомобіля «Jeep Cherokee» у розмірі 112 630,56 грн, а також регламенту виплату у розмірі 112 486,89 грн в порядку суброгації на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», як страховика власника пошкодженого автомобіля «Hyundai» за договором добровільного страхування № АМ 173237 від 29 жовтня 2021 року.
Посилаючись на те, що відповідач вчинив ДТП через незадовільний технічний стан транспортного засобу, позивач вважав, що у нього виникло право регресної вимоги до відповідача, тому просив стягнути з нього на свою користь виплачену суму страхового відшкодування у розмірі 225 117,45 грн та витрати по сплаті судового збору у розмірі 3 376,76 грн.
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року позов задоволено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС»суму виплаченого страхового відшкодування у розмірі 225 117,45 грн та судовий збір у розмірі 3 376,76 грн.
Не погоджуючись з вказаним судовим рішенням, відповідач в особі представника - адвоката Сайка Ю.В. звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати з мотивів недоведеності обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими, невідповідності висновків, викладених в рішенні суду, обставинам справи і неправильного застосування норм матеріального права, та прийняти постанову, якою у задоволенні позовних вимог відмовити.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що мотивуючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції з посиланням на обставини, встановлені постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/3305/22, дійшов висновку, що відповідач при керуванні автомобілем, технічний стан якого не відповідав вимогам ПДР, допустив порушення пункту 2.3а та пункту 10.1 ПДР, що у свою чергу призвело до ДТП, яка мала місце 10 лютого 2022 року, внаслідок чого до спірних правовідносин підлягає застосуванню підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Проте, на думку відповідача, суд у справі про адміністративне правопорушення не досліджував і не давав оцінку, як обставині невідповідності технічного стану і обладнання автомобіля вимогам пункту 31 ПДР, так і наявності причинного зв`язку між цією невідповідністю та наслідками у вигляді ДТП. Місцевий суд у даній постанові лише дійшов висновку, що: «своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3 «а», 10.1 Правил дорожнього руху», а відтак вона не має преюдиційного значення для застосування до спірних правовідносин норми підпункту «г» підпункту 38.1.1. пункту 38.1. статті 38 вказаного Закону.
Відтак, є помилковим висновок суду першої інстанції, що у справі № 755/3305/22 встановлено невідповідність автомобіля вимогам ПДР, внаслідок чого і сталась ДТП.
Відповідно до пункту 31.1. Правил дорожнього руху технічний стан транспортних засобів та їх обладнання повинні відповідати вимогам стандартів, що стосуються безпеки дорожнього руху та охорони навколишнього середовища, а також правил технічної експлуатації, інструкцій підприємств-виробників та іншої нормативно-технічної документації.
Однак, як вбачається із справи про адміністративне правопорушення № 755/3305/22, так і з матеріалів даної цивільної справи, Дніпровський районний суд міста Києва не досліджував технічний сан автомобіля на його відповідність вимогам пункту 31.1 ПДР і з даного питання не робив жодних висновків. Отже, ні в постанові про адміністративне правопорушення, ні в оскаржуваному рішенні немає жодної інформації, яка саме несправність автомобіля, зокрема гальмівної системи, призвела до ДТП.
Таким чином постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року не може бути достатнім доказом, що свідчить про невідповідність технічного стану автомобіля, яким керував відповідач, існуючим вимогам ПДР, що стало безпосереднім наслідком ДТП.
Відповідач зазначає, що для відшкодування шкоди в порядку регресу за правилами підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону про обов`язкове страхування обов`язково необхідно довести в сукупності такі факти, як спричинення страхувальником або водієм забезпеченого транспортного засобу ДТП та визначення в установленому порядку, що ця пригода була безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР.
Разом з тим, при пред`явленні позову з визначених у ньому підстав позивачем не надано доказів перевірки належності технічного стану автомобіля існуючим вимогам ПДР в момент ДТП, не зазначено який саме підпункт 31.4.1 ПДР порушив відповідач, не проведено жодних експертиз та не встановлено причинно-наслідковий зв`язок події ДТП, не підтверджено і не встановлено яка саме несправність автомобіля призвела до ДТП.
Більш того, як вбачається з висновку експерта № 75 за результатами проведення автотехнічного (інженерно-транспортного) дослідження від 08 листопада 2024 року, який суд безпідставно не взяв до уваги при ухваленні рішення, причиною ДТП, яка мала місце 10 лютого 2022 року, були дії відповідача, які не відповідали вимогам саме пункту 10.1 ПДР та знаходились в причинно-наслідковому зв`язку її виникнення, однак ніяк не незадовільний технічний стан автомобіля.
Відповідач звертає увагу на те, що його автомобіль, окрім обов`язкового страхування власників наземних транспортних засобів, був додатково застрахований позивачем за ризиком: «Збитки внаслідок дорожньо-транспортної пригоди», згідно умов договору добровільного страхування.
Згідно із підпунктом 28.2.10 пункту 28.2 розділу 28 договору добровільного страхування збитки, що виникли внаслідок порушення при експлуатації застрахованого транспортного засобу вимог пункту 31 ПДР відносно технічного стану транспортних засобів за наявності яких забороняється їх експлуатація, не є страховим випадком.
Отже, у випадку коли пошкодження автомобіля було б наслідком невідповідності його технічного стану і обладнання вимогам ПДР, то позивач мав би відмовити у виплаті страхового відшкодування за договором добровільного страхування, позаяк в такому випадку це не є страховим випадком.
Проте, у відповідності до платіжних інструкцій № 890846 від 30 травня 2022 року та № 893394 від 09 червня 2022 року ПрАТ «СК «АРКС» перерахувало на рахунок Філії «Віннер ЛЦКА» ТОВ «Віннер Автомотів» 1 301 276,10 грн страхового відшкодування на відновлення пошкодженого внаслідок ДТП автомобіля  ОСОБА_1  згідно умов договору добровільного страхування, що у свою чергу виключає ту обставину, що причиною ДТП була невідповідність автомобіля «Land Rover Range Rover Sport» його технічного стану і обладнання вимогам ПДР.
В контексті зазначеного відповідач звертає увагу суду на один із принципів цивільного права - принцип заборони суперечливої поведінки.
Виплативши страхове відшкодування на ремонт пошкодженого автомобіля відповідно до умов договору добровільного страхування, страховик погодився з тим, що причиною ДТП не була невідповідність автомобіля його технічного стану і обладнання вимогам ПДР, тоді як надалі у заявленому у цій справі позові, позивач посилається на протилежне, що є неприпустимим.
У випадку коли дійсною причиною ДТП, яка мала місце 10 лютого 2022 року, була невідповідність автомобіля його технічного стану і обладнання вимогам ПДР, то відповідач мав би бути притягнутий до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП з винесенням відповідної постанови. Однак, копія постанови про вчинення відповідачем такого проступку відсутня, що додатково підтверджує безпідставність позовних вимог і помилковість висновків суду першої інстанції стосовно протилежного.
За наведених обставин, на переконання ОСОБА_1 , задовольняючи позовні вимоги ПрАТ «СК «АРКС», районний суд дійшов помилкового висновку про наявність підстав для стягнення з відповідача грошових коштів в порядку регресу.
У відзиві на апеляційну скаргу позивач в особі представника - адвоката Сечка С.В. не погодився із аргументами апеляційної скарги, вважає їх необґрунтованими, безпідставними і такими, що спрямовані на суб`єктивну переоцінку доказів у справі, у зв`язку з чим просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Колегія суддів не прийняла до розгляду зазначений відзив та залишила його без розгляду на підставі статей 126, 360 ЦПК України з огляду на те, що він поданий з порушенням установленого судом в ухвалі про відкриття апеляційного провадження десятиденного строку на подання такого відзиву і без порушення клопотання про поновлення пропущеного процесуального строку.
У судовому засіданні суду апеляційної інстанції, проведеному в режимі відеоконференції, представник відповідача - адвокат Сайко Ю.В.підтримав доводи апеляційної скарги, просив її задовольнити.
Представник позивача - адвокат Сечко С.В. в судовому засіданні заперечував проти доводів апеляційної скарги, просив залишити її без задоволення.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду, пояснення представників сторін, перевіривши законність та обґрунтованість ухваленого рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу слід задовольнити з таких підстав.
Відповідно до вимог статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам закону ухвалене у справі судове рішення не відповідає.
Суд першої інстанції встановив, що 10 лютого 2022 року у місті Києві по вул. Пожарського, 10/15 сталася ДТП за участю автомобілів «Land Rover Range Rover Sport» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , під керуванням водія ОСОБА_1 , «Hyundai» державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , «Jeep Cherokee» державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , та «Renault Clio» державний реєстраційний номер НОМЕР_4 , внаслідок якої транспортні засоби отримали механічні пошкодження.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/3305/22 ОСОБА_1 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, та закрито провадження у справі у зв`язку із закінченням строку накладання адміністративного стягнення на підставі частини 2 статті 38 КУпАП (а.с. 4).
Цією постановою встановлено, що ОСОБА_1 10 лютого 2022 року о 07 годині 45 хвилин, керуючи транспортним засобом «Land Rover Range Rover Sport», державний номер НОМЕР_1 , по вул. Пожарського, 10/15 в м. Києві, не переконався в безпеці руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з транспортним засобом «Hyundai», державний номер НОМЕР_2 , транспортним засобом «Jeep Cherokee», державний номер НОМЕР_3 , та транспортним засобом «Renault Clio», державний номер НОМЕР_4 , чим заподіяв транспортним засобам пошкодження. Своїми діями ОСОБА_1 порушив п.п. 2.3«а», 10.1 Правил дорожнього руху України.
Цивільно-правова відповідальність відповідача як власника автомобіля «Land Rover Range Rover Sport», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , на момент ДТП була забезпечена ПрАТ «СК «АРКС» відповідно до полісу № ЕР206180170 строком дії до 08 жовтня 2022 року (а.с. 7).
Також, 30 вересня 2021 між ПрАТ «СК «АРКС» та ОСОБА_2 укладено договір добровільного страхування наземного транспорту «Все включено» № 104295Га1кє, предметом якого були майнові інтереси страхувальника, пов`язані з володінням, користуванням та розпорядженням транспортним засобом «Land Rover Range Rover Sport», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 (а.с. 60-72).
15 лютого 2022 року власник пошкодженого автомобіля «JEEP CHEROKEE», державний реєстраційний номер НОМЕР_3 , звернувся до ПрАТ «СК «АРКС» із заявою про подію та на виплату страхового відшкодування за полісом ОСЦПВВНТЗ № ЕР206180170. (а.с. 8-10).
За результатами розгляду заяви дану подію визнано страховим випадком та на підставі: акту технічного стану від 15 лютого 2022 року (а.с. 11), ремонтної калькуляції № 1.102.22.0 від 21 жовтня 2022 року (а.с. 12-14), розрахунку суми страхового відшкодування (а.с. 15), страхового акту № ARX3211600 від 07 квітня 2022 року (а.с. 16), розрахунку страхового відшкодування (а.с. 18) та страхового акту № ARX3399842 від 25 жовтня 2022 (а.с. 19) ПрАТ «СК «АРКС» здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 112 630,56 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 881563 від 11 квітня 2022 року на суму 104 130,10 грн (а.с. 17) та платіжним дорученням № 924289 від 26 жовтня 2022 року на суму 8 500,46 грн (а.с. 20).
Крім того, власник пошкодженого автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , звернувся до ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» із заявою про настання страхового випадку та виплатою страхового відшкодування.
На момент ДТП майнові інтереси власника автомобіля «Hyundai Elantra», державний реєстраційний номер НОМЕР_2 , були застраховані в ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» за договором добровільного страхування наземних транспортних засобів № АМ173237 від 29 жовтня 2021 року (а.с. 21, 22).
ПрАТ «СК «ПЗУ Україна», розглянувши заяву власника пошкодженого автомобіля «Hyundai Elantra» (а.с. 24, 25), визнано подію страховим випадком, у зв`язку з чим на підставі: акту огляду транспортного засобу № 16434 (а.с. 26), рахунку № 560 від 15 лютого 2022 року (а.с. 27), рахунку № 1280 від 25 травня 2022 року (а.с. 28), страхового акту № 16434/1 (а.с. 29) та страхового акту № 16434/2 (а.с. 30) здійснило виплату страхового відшкодування у розмірі 127 241,71 грн, що підтверджується платіжним дорученням № 00073153 від 17 лютого 2022 року на суму 123 177,43 грн (а.с. 31) та платіжним дорученням № 00077660 від 08 червня 2022 року на суму 4 064,28 грн (а.с. 32).
У подальшому, ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» звернулось до позивача з вимогою в порядку суброгації № 21350/16434/1 на суму 135 846,81 грн (а.с. 33).
ПрАТ «СК «АРКС» було складено розрахунок страхового відшкодування (а.с. 34) та страховий акт від 13 грудня 2022 року за № ARX3326546 (а.с. 35), згідно з якими сума страхового відшкодування склала 112 486,89 грн.
Відповідно до платіжного доручення від 14 грудня 2022 року ПрАТ «СК «АРКС» було перераховано на користь ПрАТ «СК «ПЗУ Україна» 112 486,89 грн, призначення платежу: страхове відшкодування згідно акту № ARX3326546 ПЗУ Україна ПРАТ СК 20782312 відшкодування в порядку суброгації за справою № 21350/16434/1 без ПДВ.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції вважав доведеними обставини того, що на момент ДТП 10 лютого 2022 року ОСОБА_1 керував забезпеченим транспортним засобом, який був у незадовільному технічному стані, тому на підставі підпункту «г» підпункту 38.1.1 пункту 38.1 статті 38 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» страховик отримав право на компенсацію виплаченої суми страхового відшкодування в порядку регресу.
Відхиляючи заперечення відповідача щодо того, що судом під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбаченого статтею 124 КУпАП, не досліджувалось і не надавалось оцінки обставині невідповідності технічного стану і обладнання автомобіля та наявністю причинно-наслідкового зв`язку між цією невідповідністю та ДТП, суд першої інстанції послався на те, що постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/3305/22 не оскаржувалась в апеляційному порядку та набрала законної сили.
Окрім того, суд зазначив, що після вчинення ДТП поліцейським Патрульної поліції роти № 3 батальйону № 3 полку № 2 (з обслуговування лівого берегу) Управління патрульної поліції у м. Києві Департаменту патрульної поліції НПУ капралом поліції Грабовською Д.В. були відібрані пояснення у відповідача ОСОБА_1 , в яких останній пояснив наступне: «10 лютого 2022 року о 07 год 45 хв., я ОСОБА_1 , керуючи автомобілем «Land Rover Range Rover Sport», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в м. Києві по вул. Краківська\Пожарського 10/15-35, в дворі будинку сів за кермо, не прогрівши автомобіль, так як дуже поспішав, почав рух. Відчув легкий хруст, але не звернув на це увагу, почав рухатись і відчув легкий поштовх. Машина почала їхати вперед та не реагувала на гальма. Я пошкодив автомобілі Jeep Cherokee № НОМЕР_5 та автомобіль Hyundai, № НОМЕР_2 , які стояли попереду. В даній ситуації винен. Визнаю, виправлюсь» (а.с. 6).
Таким чином, на підставі вказаних вище пояснень та встановлених у постанові Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/3305/22 обставин суд вважав доведеним, що відповідачем при керуванні транспортним засобом, технічний стан якого не відповідав вимогам ПДР, було порушено вимоги пунктів 2.3 А, 10.1 цих Правил, що призвело до ДТП, яка мала місце 10 лютого 2022 року.
Наданий відповідачем висновок експерта за результатами автотехнічного (інженерно-транспортного) дослідження від 08 листопада 2024 року № 75 (а.с. 94-101), на думку суду першої інстанції, наведені вище висновки не спростовує, оскільки предметом цього дослідження не був технічний стан транспортного засобу, яким керував відповідач.
Колегія суддів не може погодитись із такими висновками суду першої інстанції, виходячи з такого.
За правилом частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно частини першої статті 15, частини першої статті 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, в тому числі і відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до частини першої статті 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Частиною другою статті 1187 ЦК України встановлено, що шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме: шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою (пункт 1 частини першої статті 1188 ЦК України).
Проте із вказаних правил є винятки, передбачені законом. Одним з таких винятків є страхування особою цивільно-правової відповідальності.
Страхування - це вид цивільно-правових відносин щодо захисту майнових інтересів фізичних та юридичних осіб у разі настання певних подій (страхових випадків), визначених договором страхування або чинним законодавством, за рахунок грошових фондів, що формуються шляхом сплати фізичними особами та юридичними особами страхових платежів (страхових внесків, страхових премій) та доходів від розміщення коштів цих фондів (стаття 1 Закону України «Про страхування»).
Відповідно до статті 979 ЦК України за договором страхування одна сторона (страховик) зобов`язується у разі настання певної події (страхового випадку) виплатити другій стороні (страхувальникові) або іншій особі, визначеній у договорі, грошову суму (страхову виплату), а страхувальник зобов`язується сплачувати страхові платежі та виконувати інші умови договору.
Предметом договору страхування можуть бути майнові інтереси, які не суперечать закону і пов`язані, зокрема, з відшкодуванням шкоди, завданої страхувальником (страхування відповідальності) (стаття 980 ЦК України).
Розрізняють добровільну та обов`язкову форми страхування (стаття 5 Закону України «Про страхування»).
За змістом частини першої статті 1191 ЦК України, особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченою відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом.
Обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності здійснюється з метою забезпечення відшкодування шкоди, заподіяної життю, здоров`ю та/або майну потерпілих внаслідок ДТП та захисту майнових інтересів страхувальників (стаття 3 Закону України від 01 липня 2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у редакцій, чинній на час виникнення спірних правовідносин (далі - Закон № 1961-IV)).
Об`єктом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності є майнові інтереси, що не суперечать законодавству України, пов`язані з відшкодуванням особою, цивільно-правова відповідальність якої застрахована, шкоди, заподіяної життю, здоров`ю, майну потерпілих внаслідок експлуатації забезпеченого транспортного засобу (стаття 5 Закону № 1961-IV).
Згідно із статтею 6 Закону № 1961-IVстраховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого.
У Законі № 1961-IV детально регламентовано дії водія транспортного засобу, причетного до ДТП, як потерпілого, так і страховика.
Відповідно до частини першої статті 22 Закону № 1961-IVу разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок ДТП життю, здоров`ю, майну третьої особи.
У випадках, коли деліктні відносини поєднуються з відносинами обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, боржником у деліктному зобов`язанні в межах суми страхового відшкодування виступає страховик завдавача шкоди. Цей страховик, хоч і не завдав шкоди, але є зобов`язаним суб`єктом перед потерпілим, якому він виплачує страхове відшкодування замість завдавача шкоди у передбаченому Закону № 1961-IVпорядку. Після такої виплати деліктне зобов`язання припиняється його належним виконанням страховиком завдавача шкоди замість останнього. За умов, передбачених у статті 38 вказаного Закону, цей страховик набуває право зворотної вимоги (регрес) до завдавача шкоди на суму виплаченого потерпілому страхового відшкодування.
Подібні висновки викладені у постановах Великої Палати Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 755/18006/15-ц та від 03 жовтня 2018 року у справі № 760/15471/15-ц з урахуванням постанови Великої Палати Верховного Суду від 09 листопада 2021 року у справі № 147/66/17.
Велика Палата Верховного Суду у вказаних постановах і в постанові від 14 грудня 2021 року у справі № 147/66/17 послідовно наголошувала, що основний тягар відшкодування шкоди, спричиненої за наслідками ДТП, повинен нести страховик та саме він є належним відповідачем у справах за позовами про відшкодування шкоди в межах страхової суми.
Водночас стаття 38 Закону № 1961-IVпередбачає право страховика подати після виплати страхового відшкодування регресний позов до страхувальника за наявності певних умов.
Згідно з підпунктом 38.1.1 («г») пункту 38.1 статті 38 цього Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду, якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Тобто умовою виникнення права на регресний позов на підставі підпункту «г» пункту 38.1.1 статті 38 Закону № 1961-IV, статті 1191 ЦК України визначено настання двох обставин: виплата страховою компанією страхового відшкодування потерпілій особі та визначення ДТП в установленому законом порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану обладнання транспортного засобу існуючим вимогам ПДР.
Вимоги до технічного стану транспортних засобів та їх обладнання, а також заборони експлуатації транспортних засобів із зазначенням переліку технічних несправностей і невідповідності вимогам, встановлені розділом 31 Правил дорожнього руху 
Зокрема, пунктом ПДР 31.4 встановлена заборона експлуатації транспортних засобів за наявності технічних несправностей і невідповідностей вимогам, які перелічені в пунктах 31.4.1 - 31.4.7 ПДР.
Ураховуючи вимоги частини третьої статті 12, частин першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, надавши належні, допустимі, достовірні та достатні докази відповідно до вимог статей 77-80 ЦПК України.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц зроблено висновок про те, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи та покладає тягар доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати так, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.
Отже, сторона, яка посилається на ті чи інші обставини, зобов`язана їх довести, надавши суду докази, на основі яких суд може отримати достовірні відомості про такі обставини. В іншому разі, за умови недоведеності тих чи інших обставин суд вправі ухвалити у справі рішення на користь протилежної сторони. Таким чином, доказування є юридичним обов`язком сторін і інших осіб, які беруть участь у справі.
Натомість, визначаючись з правовідносинами, які виникли між сторонами та їх змістом на підставі наданих сторонами доказів, суд має відповідно до статей 89, 264 ЦПК України оцінювати докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жоден доказ не має для суду наперед встановленого значення. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достовірність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Надаючи оцінку поданим сторонами доказам, суди мають оцінювати кожний доказ окремо, а потім надавати оцінку сукупності доказів і їх співвідношенні. При цьому суд має з`ясовувати як належність та допустимість доказів за формою та їх відношенням до правовідносин між сторонами, так і за їх змістом.
Вирішуючи спір у даній справі, суд першої інстанції дійшов висновку про наявність порушеного права позивача, що стало підставою для звернення до суду із регресною вимогою до відповідача.
Доказами, на підставі яких місцевий суд дійшов висновку про обґрунтованість позовних вимог про стягнення виплаченого страхового відшкодування, є постанова Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року у справі № 755/3305/22 та письмові пояснення ОСОБА_1 , викладені при оформленні ДТП працівниками патрульної поліції.
Відповідно до частини шостої статті 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Постановою Дніпровського районного суду міста Києва від 02 червня 2022 року було встановлено факт ДТП і вину відповідача у її вчиненні.
У цій постанові зазначено, що ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом, не переконався в безпеці руху, внаслідок чого здійснив зіткнення з іншими транспортними засобами, чим заподіяв їх пошкодження та своїми діями порушив пункти 2.3«а», 10.1 ПДР.
Технічний стан автомобіля відповідача не був предметом дослідження при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Тобто судом при розгляді справи про адміністративне правопорушення не було встановлено, що ДТП сталась внаслідок невідповідності технічного стану транспортного засобу існуючим вимогам ПДР, зокрема пошкодження гальмівної системи.
Разом із тим, визнання відповідачем своєї вини в ДТП не підтверджує факт технічної несправності транспортного засобу, яким він керував на момент ДТП.
У вину ОСОБА_1 не ставилось порушення приписів пункту 31.4 ПДР, яким встановлено заборону експлуатації транспортних засобів згідно із законодавством за наявності перелічених в цьому пункту технічних несправностей і невідповідності відповідним вимогам.
Крім того, у постанові суду не зазначено, які технічні несправності мав транспортний засіб «Land Rover Range Rover Sport» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , 2020 року випуску.
Відповідач також не притягався до адміністративної відповідальності за частиною 1 статті 121 КУпАП (керування водієм транспортним засобом, що має несправності, у тому числі, рульового керування, чи інші технічні несправності, з якими відповідно до встановлених правил експлуатація його забороняється).
Колегія судів вважає, що саме лише посилання відповідача у письмових поясненнях щодо невідповідності технічного стану автомобіля «Land Rover Range Rover Sport»: «машина почала їхати вперед та не реагувала на гальма» не може встановлювати факт такої несправності транспортного засобу і те, що безпосередньо технічний стан автомобіля під керуванням відповідача призвів до ДТП. Такий доказ самостійно не відповідає ознакам достовірності, оскільки є суб`єктивним викладом учасника ДТП обставин його скоєння, а також достатності, оскільки в матеріалах справи відсутні будь-які інші належні докази, якими було б установлено технічну несправність автомобіля відповідача на момент ДТП (висновок експерта, акт технічного огляду ТЗ тощо).
Відповідачем надані суду докази того, що автомобіль «Land Rover Range Rover Sport» державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , був придбаний ним 12 жовтня 2020 року, постійно проходив технічне обслуговування у ТОВ «Віннер Автомотів». Останнє ТО перед ДТП відбулось 02 грудня 2021 року із пробігом автомобіля 25 243 км (а.с. 79-80).
Отже, зазначення відповідачем у поясненнях під час оформлення ДТП про те, що автомобіль не гальмував могло бути суб`єктивною оцінкою ОСОБА_1 обставин, за яких сталось ДТП, можливо намаганням відповідача не визнавати свої помилки у керуванні, проте не може бути однозначним доказом невідповідності технічного стану автомобіля існуючим вимогам ПДР.
Ні у суді першої інстанції, ні в апеляційній скарзі не заявлялось клопотання про призначення судової автотехнічної експертизи, на вирішення якої було б поставлено питання про те, які несправності, виходячи з вимог ПДР до технічного стану, мав транспортний засіб, яке значення мали несправності у виникненні ДТП тощо.
Також колегія суддів погоджується із доводами апеляційної скарги в частині недобросовісності дій позивача як страховика у відносинах зі страхувальником.
Загальними засадами цивільного законодавства є, зокрема, справедливість, добросовісність та розумність (пункт 6 статті 3 ЦК Украйни).
Тлумачення, як статті 3 ЦК України загалом, так і пункту 6 частини першої статті 3 ЦК України, свідчить, що загальні засади (принципи) приватного права мають фундаментальний характер й інші джерела правового регулювання, у першу чергу, акти цивільного законодавства, мають відповідати змісту загальних засад. Це, зокрема, проявляється в тому, що загальні засади (принципи) є по своїй суті нормами прямої дії та повинні враховуватися, зокрема, при тлумаченні норм, що містяться в актах цивільного законодавства (див. зокрема, постанови Верховного Суду в складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 01 березня 2021 року у справі № 180/1735/16-ц, від 18 квітня 2022 року у справі № 520/1185/16-ц, від 05 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20).
Для приватного права апріорі властивою є така засада, як розумність.
Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватноправових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм (див: постанови Верховного Суду від 16 червня 2021 року в справі № 554/4741/19, Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 520/1185/16-ц, Великої Палати Верховного Суду від 08 лютого 2022 року в справі № 209/3085/20, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2022 року в справі № 519/2-5034/11).
Однією із основоположних засад цивільного законодавства є добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) і дії учасників приватних правовідносин мають бути добросовісними. Добра совість - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 листопада 2019 року у справі № 337/474/14-ц). 
З урахуванням того, що норми цивільного законодавства мають застосовуватися із врахуванням добросовісності, то принцип добросовісності не може бути обмежений певною сферою.
Схожий по суті висновок зроблений в пункті 8.26. постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, в якій вказано, що «водночас закріплений законодавцем принцип можливості обмеження свободи договору в силу загальних засад справедливості, добросовісності, розумності може бути застосований і як норма прямої дії, як безпосередній правовий засіб врегулювання прав та обов`язків у правовідносинах».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 квітня 2019 року у справі № 390/34/17 зазначено, що: «добросовісність (пункт 6 статті 3 ЦК України) - це певний стандарт поведінки, що характеризується чесністю, відкритістю і повагою інтересів іншої сторони договору або відповідного правовідношення. Доктрина venire contra factum proprium (заборони суперечливої поведінки), базується ще на римській максимі - «non concedit venire contra factum proprium» (ніхто не може діяти всупереч своїй попередній поведінці). В основі доктрини venire contra factum proprium знаходиться принцип добросовісності. Поведінкою, яка суперечить добросовісності та чесній діловій практиці, є, зокрема, поведінка, що не відповідає попереднім заявам або поведінці сторони, за умови, що інша сторона, яка діє собі на шкоду, розумно покладається на них».
Як вбачається з матеріалів справи, ПрАТ «СК «АРКС» виплатило за договором добровільного страхування наземного транспорту - автомобіля «Land Rover Range Rover Sport», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , від 30 вересня 2021 року страхове відшкодування на рахунок ТОВ «Віннер Автомотів», а саме: 30 травня 2022 року в сумі 1 219 700,70 грн, 09 червня 2022 року - 81 575,40 грн (а.с. 76-78).
При цьому у підпункті 28.2.10 пункту 28.2 розділу 28 договору добровільного страхування «Все включено» № 104295Га1кє передбачено, щозбитки, які виникли внаслідок порушення при експлуатації застрахованого транспортного засобу вимог пункту 31 ПДР відносно технічного стану транспортного засобу, за наявності яких забороняється їх експлуатація, не є страховим випадком (а.с. 68).
Таким чином позивач, виконуючи свої зобов`язання за договором добровільного страхування транспортного засобу у 2022 році, визнав пошкодження автомобіля «Land Rover Range Rover Sport», державний реєстраційний номер НОМЕР_1 , в ДТП 10 лютого 2022 року страховим випадком, не застосувавши підпункт 28.2.10 пункту 28.2 розділу 28 договору добровільного страхування від 30 вересня 2021 року, проте у 2024 році змінив свою позицію, пред`явивши до відповідача вимоги у порядку регресу за тією ж самою ДТП.
Зазначені обставини свідчать про недобросовісність страховика у правовідносинах зі страхувальником, оскільки суперечать його попередній поведінці, що проявляється у виплаті страхувальнику страхового відшкодування за договором добровільного страхування та одночасне пред`явлення до нього регресної вимоги за договором обов`язкового страхування підставі настання одного і того ж страхового випадку - ДТП, яка мала місце 10 лютого 2022 року у АДРЕСА_1 за участю забезпечувального транспортного засобу.
Суд першої інстанції наведені вище обставини не врахував, не встановив правову природу пред`явленого позову і всі взаємовідносини сторін, не дослідив у повному обсязі наявні у справі докази та надав їм належну оцінку в силу вимог статей 12, 13, 81, 89 ЦПК України, в результаті чого дійшов помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог та стягнення з ОСОБА_1 на користь ПрАТ «СК «АРКС»225 117,45 грн виплаченого страхового відшкодування у порядку регресу.
Згідно із пунктом 2 частини першої статті 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Відповідно до частини першої статті 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є: неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин рішення суду першої інстанції про задоволення позовних вимог ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального й порушенням норм процесуального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового судового рішення про відмову у задоволенні позову.
Порядок розподілу судових витрат вирішується за правилами, встановленими в статтях 141-142 ЦПК України.
У частині тринадцятій статті 141 ЦПК України встановлено, що якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Отже, розподіл судових витрат, понесених стороною у зв`язку з розглядом справи в суді першої інстанції та її переглядом, зокрема, у суді апеляційної інстанції, має здійснити той суд, який ухвалює остаточне рішення у справі, враховуючи загальні правила розподілу судових витрат.
Відповідно до положень частин першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
На підставі викладеного з позивача стягуються документально підтверджені судові витрати, понесені відповідачем у вигляді сплаченого судового збору, а саме 4 052,50 грн за подання апеляційної скарги.
З огляду на положення частини третьої статті 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах та у справах з ціною позову, що не перевищує двохсот п`ятдесяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, касаційному оскарженню не підлягають, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.
Керуючись статтями 367 - 369, 374, 376, 381 - 384 ЦПК України, суд

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 задовольнити.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 03 листопада 2025 року скасувати та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позову приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» до ОСОБА_1 про стягнення виплаченого страхового відшкодування відмовити.
Стягнути з приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «АРКС» на користь  ОСОБА_1 4 052,50 грн сплаченого судового збору за подання апеляційної скарги.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, встановлених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий С.А. Голуб

Судді: О.В. Борисова

Д.О. Таргоній