УХВАЛА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22 червня 2026 року
м. Київ

справа № 201/2975/23
провадження № 61-7405ск26

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач), Гудими Д. А., Пархоменка П. І., розглянувши касаційні скарги  ОСОБА_1 , які подані адвокатом Луценком Юрієм Володимировичем, на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року у справі за скаргою ОСОБА_1 на дії державного виконавця, заінтересовані особи: ОСОБА_2 , державний виконавець Онуфріївського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Курило Максим Володимирович, Онуфріївський відділ державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса),
ВСТАНОВИВ:
У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із скаргою на дії державного виконавця Онуфріївського відділу державної виконавчої служби в Олександрійському районі Кіровоградської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) Курило М. В. (далі - державний виконавець, Онуфріївський ВДВС), в якій просила:
- визнати дії державного виконавця неправомірними щодо повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;
- скасувати повідомлення № 10956 від 07 серпня 2025 року державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання;
- стягнути з Онуфріївського ВДВС на користь ОСОБА_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 26 000,00 грн.
В обґрунтування скарги зазначила, що рішенням Жовтневого районного суду міста Дніпропетровська від 12 квітня 2023 року з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 стягнено аліменти на утримання дитини у розмірі 3 000,00 грн щомісячно, починаючи з 13 березня 2023 року і до досягнення дитиною повноліття, на виконання якого видано виконавчий лист.
29 липня 2025 року пред`явлено зазначений виконавчий лист до Онуфріївського ВДВС, оскільки боржник зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .
07 серпня 2025 року державний виконавець повернув виконавчий документ без прийняття до виконання, зазначивши те, що місцем проживання боржника є адреса: АДРЕСА_2 , а тому виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання рішення.
На думку заявниці, такі дії державного виконавця є незаконними, оскільки на момент пред`явлення виконавчого документа боржник був зареєстрований за адресою в Кіровоградській області, що підтверджується відомостями з Єдиного державного демографічного реєстру та судовими рішеннями у справі № 201/11116/23.
Ухвалою Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року, залишеною без змін постановою Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року, в задоволенні скарги відмовлено.
Суд першої інстанції, з висновком якого погодився суд апеляційної інстанції, зазначив, що у виконавчому листі та заяві про примусове виконання рішення місцем проживання боржника зазначено адресу: АДРЕСА_2 . Водночас документів, які б підтверджували проживання боржника або місцезнаходження його майна на території, що належить до компетенції Онуфріївського ВДВС, заявниця не надала. За таких обставин державний виконавець, повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання, діяв відповідно до вимог Закону України «Про виконавче провадження», а тому підстав для задоволення скарги немає.
18 травня 2026 року представник ОСОБА_1 - адвокат Луценко Ю. В. вперше подав до Верховного Суду касаційну скаргу.
Ухвалою Верховного Суду від 26 травня 2026 року касаційну скаргу повернуто заявнику (касаційна скарга подана особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписана, підписана особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не зазначено).
01 червня 2026 року ОСОБА_1 повторно подала до Верховного Суду дві касаційні скарги, які за своїм змістом тотожні одна одній, просить скасувати оскаржені судові рішення та ухвалити нове рішення про задоволення скарги.
Разом з касаційною скаргою подано клопотання про поновлення строку на касаційне оскарження, яке мотивовано тим, що вперше касаційна скарга подана до суду касаційної інстанції в межах передбаченого частиною першою статті 390 ЦПК України строку. Проте ухвалою Верховного Суду повернута заявнику. Зазначає, що повторна касаційна скарга подається без невиправданих зволікань після отримання ухвали про її повернення. Просить поновити строк на касаційне оскарження.
Аналіз касаційної скарги та доданих до неї матеріалів свідчить, що строк на касаційне оскарження пропущений з поважних причин. Тому суд на підставі статті 390 ЦПК України поновлює його.
Касаційна скарга мотивована тим, що суд помилково наділив стягувача обов`язком перевіряти дані в процесуальних документах і відокремив виконавця від обов`язку перевірки щодо актуальності місця перебування, проживання боржника на дату подачі виконавчого листа. Оскаржуване повідомлення № 10956 прийняте 07 серпня 2025 року, а здійснена перевірка у вигляді запитів, на яку посилається суд першої інстанції, відбулась у вересні 2025 року. Висновок суду щодо правомірності дій державного виконавця про здійснення перевірки шляхом направлення запитів після прийняття повідомлення є помилковим. Рішення №10956 від 07 серпня 2025 року про повернення виконавчого документа стягувачу не може ґрунтуватися на доказах (довідках), отриманих після його прийняття. 28 жовтня 2025 року на підставі виконавчого листа від 09 вересня 2025 року щодо стягнення судового збору, який прийнятий до провадження Онуфріївським ВДВС, ОСОБА_1 отримала судовий збір у розмірі 1 073,60 грн, що підтверджує перебування ОСОБА_2 за адресою реєстрації: АДРЕСА_1 .
У відкритті касаційного провадження слід відмовити з таких мотивів. 
Суди встановили, що 12 квітня 2023 року Жовтневим районним судом міста Дніпропетровська ухвалено рішення за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Виконавчий лист виданий судом 01 серпня 2024 року (рішення набрало законної сили 15 травня 2023 року, строк пред`явлення виконавчого листа до виконання встановлено до 25 червня 2033 року).
Цей виконавчий лист не прийнятий до виконання Онуфріївським ВДВС та 07 серпня 2025 року повернутий стягувачу на підставі пункту 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження». 
Підставою для повернення виконавчого документа стало те, що у виконавчому листі місцем проживання боржника вказано адресу: АДРЕСА_2 ,в заяві, із якою ОСОБА_1 звернулася до виконавчої служби з даним виконавчим листом, теж вказано зазначена адреса місця знаходження боржника, а інших документів, які б підтверджували фактичне місце проживання боржника або місцезнаходження його майна на території, що належить до компетенції Онуфріївського ВДВС, стягувачем не подано.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі (частина перша та друга статті 2 ЦПК України).
Сторони виконавчого провадження мають право звернутися до суду із скаргою, якщо вважають, що рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, порушено їхні права (стаття 447-1 ЦПК України).
У разі встановлення обґрунтованості скарги суд скасовує оскаржувані рішення та визнає оскаржувані дії чи бездіяльність неправомірними і зобов`язує державного виконавця або іншу посадову особу органу державної виконавчої служби, приватного виконавця усунути порушення (поновити порушене право заявника). Якщо оскаржувані рішення, дії чи бездіяльність були прийняті або вчинені відповідно до закону, в межах повноважень державного виконавця або іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця і право заявника не було порушено, суд постановляє ухвалу про відмову в задоволенні скарги (частини друга, третя статті 451 ЦПК України). 
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05 грудня 2018 року у справі № 904/7326/17 (провадження № 12-197гс18) зазначено, що «право сторони виконавчого провадження на звернення зі скаргою до суду на підставі статті 339 ГПК України пов`язане з порушенням прав такої сторони під час виконання судового рішення, ухваленого відповідно до цього Кодексу, рішенням, дією або бездіяльністю державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби або приватного виконавця».
У постанові Верховного Суду в складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 22 квітня 2020 року в справі № 641/7824/18 зазначено, що «завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. В порядку судового контролю за виконанням судових рішень такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси сторони виконавчого провадження порушені, а скаржник використовує цивільне судочинство для такого захисту. По своїй суті ініціювання справи щодо судового контролю за виконанням судових рішень не для захисту прав та інтересів є недопустимим».
Виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (частина перша, пункт 1 частини другої статті 18 Закону «Про виконавче провадження»).
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про виконавче провадження» виконавчі дії провадяться державним виконавцем за місцем проживання, перебування, роботи боржника або за місцезнаходженням його майна. Право вибору місця відкриття виконавчого провадження між кількома органами державної виконавчої служби, що можуть вчиняти виконавчі дії щодо виконання рішення на території, на яку поширюються їхні функції, належить стягувачу.
У виконавчому документі зазначаються, зокрема повне найменування (для юридичних осіб) або прізвище, ім`я та, за наявності, по батькові (для фізичних осіб) стягувача та боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або адреса місця проживання чи перебування (для фізичних осіб), дата народження боржника - фізичної особи (частина перша статті 4 Закону України «Про виконавче провадження»).
Відповідно до пункту 3 розділу III Інструкції з організації примусового виконання рішень у заяві про примусове виконання рішення стягувач має право зазначити відомості, що ідентифікують боржника чи можуть сприяти примусовому виконанню рішення (УНЗР, рахунок/електронний гаманець боржника, місце роботи чи отримання ним інших доходів, конкретне майно боржника та його місцезнаходження тощо). У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцем проживання чи перебування боржника - фізичної особи, місцезнаходженням боржника - юридичної особи, адреса якого відрізняється від адреси, зазначеної у виконавчому документі, до заяви про примусове виконання рішення стягувач має додати документ / копію документа, який підтверджує, що місцезнаходженням боржника - юридичної особи або адресою проживання чи перебування боржника - фізичної особи є територія, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або територія виконавчого округу приватного виконавця.У разі пред`явлення виконавчого документа до органу державної виконавчої служби або приватного виконавця за місцезнаходженням майна боржника до заяви про примусове виконання рішення додається документ/копія документа, який підтверджує, що майно боржника (грошові кошти на рахунках в банках або інших фінансових установах, небанківських надавачах платіжних послуг, електронних гаманцях в емітентах електронних грошей) знаходиться(яться) на території, на яку поширюється компетенція органу державної виконавчої служби, або в межах виконавчого округу приватного виконавця.
У частині четвертій статті 4 Закону України «Про виконавче провадження» передбачено, що виконавчий документ повертається стягувачу органом державної виконавчої служби, приватним виконавцем без прийняття до виконання протягом трьох робочих днів з дня його пред`явлення, якщо виконавчий документ пред`явлено не за місцем виконання або не за підвідомчістю (пункт 10).
Судами встановлено, що у виконавчому листі та поданій заявником заяві про примусове виконання рішення місцем проживання боржника зазначено адресу: АДРЕСА_3 . При цьому інших документів, які б підтверджували проживання боржника або місцезнаходження його майна на території, що належить до компетенції Онуфріївського ВДВС, заявником не подано.
За таких обставин суди зробили висновок, що, повертаючи виконавчий документ без прийняття до виконання, державний виконавець діяв у межах наданих йому законом повноважень та у спосіб, передбачений Законом України «Про виконавче провадження». 
Колегія суддів з таким висновком погоджується, оскільки на стадії вирішення питання про прийняття виконавчого документа до виконання виконавець не перевіряє місце проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна, а керується відомостями, зазначеними у виконавчому документі, та додатково повідомленими стягувачем. Також акцентує увагу, що повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання з підстави, передбаченої пунктом 10 частини четвертої статті 4 Закону України «Про виконавче провадження», не позбавляє його права повторно пред`явити виконавчий документ до виконання, у тому числі до того ж органу ДВС, при підтверджені належності місця його виконання ? місцем проживання, перебування, роботи боржника або місцезнаходженням його майна.
Касаційний суд відхиляє аргумент касаційної скарги, що на підставі іншого виконавчого листа від 09 вересня 2025 року щодо стягнення судового збору було відкрите виконавче провадження Онуфріївським ВДВС, оскільки саме лише відкриття у подальшому іншого виконавчого провадження цим же органом ДВС не свідчить про неправомірність рішення державного виконавця про повернення виконавчого документа стягувачу без прийняття до виконання від 07 серпня 2025 року, яке є предметом оскарження в цьому провадженні.
Вимоги до прийнятності апеляції з питань права мають бути більш жорсткими ніж для звичайної апеляційної скарги. З урахуванням особливого характеру ролі Верховного Суду, як касаційного суду, процедура, яка застосовується у Верховному Суді може бути більш формальною (LEVAGES PRESTATIONS SERVICES v. FRANCE, № 21920/93, § 45, ЄСПЛ, від 23 жовтня 1996 року; BRUALLA GOMEZ DE LA TORRE v. SPAIN, № 26737/95, § 37, 38, ЄСПЛ, від 19 грудня 1997 року).
Аналіз змісту касаційної скарги та оскаржених судових рішень свідчить, що правильне застосовування судами норм права є очевидним, а касаційна скарга - необґрунтованою.
У разі оскарження ухвали (крім ухвали, якою закінчено розгляд справи) суд може визнати касаційну скаргу необґрунтованою та відмовити у відкритті касаційного провадження, якщо правильне застосування норми права є очевидним і не викликає розумних сумнівів щодо її застосування чи тлумачення (частина четверта статті 394 ЦПК України).
Керуючись статтями 260, 394 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Поновити ОСОБА_1  строк на касаційне оскарження ухвали Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року та постанови Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року.
Відмовити у відкритті касаційного провадження за касаційними скаргами  ОСОБА_1  на ухвалу Соборного районного суду міста Дніпра від 10 листопада 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 15 квітня 2026 року у справі № 201/2975/23.
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді Є. В. Краснощоков

Д. А. Гудима 

П. І. Пархоменко