Справа №516/7/26
Провадження №2/516/74/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
02 липня 2026 року	м.Теплодар	

Теплодарський міський суд Одеської області у складі:
головуючої судді – Ширінської О.Х., 
за участю секретаря – Паньковської Т.В.,
представника відповідача – ОСОБА_1 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Теплодарського міського суду Одеської області цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий Центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -
УСТАНОВИВ:
ТОВ «Споживчий центр», через представника Лисенко О.С., звернулося з вище вказаним позовом до ОСОБА_2 .
В обґрунтування заявлених вимог представник позивача Лисенко О.С. зазначила, що 06.06.2025 між ТОВ "Споживчий Центр" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (оферти) № 06.06.2025 - 100000674. 
Відповідно до умов зазначеного договору Позичальнику надано кредит у розмірі 12 000 грн. строком на 168 днів з дати його надання . Дата повернення (виплати) кредиту - 20.11.2025.
Продовження (лонгація, пролонгація) строку кредитування/строку виплати кредиту/ строку договору не передбачена. 
У Позичальника відсутнє право ініціювати укладення додаткового договору для продовження строку кредитування та/ або строку виплати кредиту та/або строку договору, установлених договором.
Процентна ставка "Стандарт" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 1% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом перших 7 чергових періодів користування кредитом, зазначених у графіку платежів (надалі - «чергові періоди»). Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. Процентна ставка "Економ" - фіксована незмінна процентна ставка у розмірі 0.5% за 1 (один) день користування Кредитом, яка застосовується протягом чергових періодів, наступних за черговими періодами, в яких застосовується процентна ставка "Стандарт". Розмір процентної ставки не може бути збільшено в односторонньому порядку. 
Комісія, пов`язана з наданням Кредиту (надалі - "Комісія за надання", "Комісія"; економічна сутність - плата за надання Кредиту) - 5% від суми Кредиту та дорівнює 600 грн. 00 коп. Комісія розраховується шляхом множення суми Кредиту (база розрахунку) на розмір Комісії у відсотковому значенні. Нараховується Кредитором та обліковується в день видачі кредиту, сплачується згідно Графіку платежів.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості (надалі - "Комісія за обслуговування", "Комісія") - 600 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Комісія за обслуговування нараховується Кредитором та обліковується в перший день кожного з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом, сплачується згідно Графіку платежів. Комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. До Комісії за обслуговування кредитної заборгованості не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства, зокрема, за надання один раз на місяць на вимогу споживача інформації про споживчий кредит. 
Договором не передбачено змін в умовах надання фінансової послуги, щодо якої укладено договір. 
Протягом строку дії договору тарифи та комісія(ії) за фінансовою послугою залишаються незмінними. Кредитодавець не надає додаткових та/або супутніх послуг. Денна процентна ставка - загальні витрати за споживчим кредитом за кожний день користування кредитом протягом всього строку, на який надається Кредит, виражені у процентах від загального розміру виданого кредиту. Денна процентна ставка та її розрахунок: 0.91% (денна процентна ставка) = (18360 / 12000)/ 168 * 100%. 
Неустойка: 180 грн. 00 коп., що нараховується за кожен день невиконання/неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно з п. 4.1 Договору Кредитодавець надає Позичальнику Кредит на умовах його строковості, платності і поворотності. Спосіб надання Позичальнику коштів у рахунок кредиту: перерахування на рахунок споживача, уключаючи використання реквізитів електронного платіжного засобу споживача 4441-11ХХ- ХХХХ-0907.
Відповідно до п. 3.1. Договору, за цим Договором кредитодавець зобов`язується надати кредит позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, комісію.
ТОВ "Споживчий Центр" свої зобов`язання за кредитним договором виконало належним чином та в поному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 свої зобов`язання за Договором належним чином не виконує, у зв`язку з чим, станом на дату подання позову, утворилась заборгованість у загальному розмірі 36 360 грн. 00 коп., яка складається з заборгованості по тілу кредиту у розмірі 12 000 грн., по процентам у розмірі 15 960 грн., комісії (пов`язаної з наданням кредиту) – 600 грн., додаткової комісії (за обслуговування кредитної заборгованості) – 1 800 грн. 00 коп., неустойки – 6 000 грн., чим порушені права та інтереси ТОВ «Споживчий центр». 
Представник позивача Лисенко О.С. просила задовольнити позов, стягнути з  ОСОБА_2  заборгованість за Кредитним договором № 06.06.2025 - 100000674. від 06.06.2025 на користь ТОВ «Споживчий Центр» у розмірі 36 360  грн. 00 коп., а також судові витрати за сплату судового збору у розмірі 2 662 грн. 40 коп.
Представник відповідача ОСОБА_1 подала до суду відзив на позов, в якому зазначила, що відповідачем не визнаються заявлені позовні вимоги з наступних підстав.
Позивач на підтвердження укладення вкзазаного договору надає роздруківку такого договору без підпису Відповідача як позичальника.
Позивачем не надано належних та допустимих доказів того, що наявна в матеріалах справи паперова роздруківка договору створювалася у порядку, визначеному Законом України «Про електронні документи та електронний документообіг» та що саме такий правочин підписувався електронним підписом уповноважених на те осіб (з можливістю ідентифікувати підписантів договору), який є обов`язковим реквізитом електронного документа.
За твердженням відповідача - ОСОБА_2 , він не укладав кредитний договір, сканкопію якого долучає представник позивача в якості копій до позовної заяви, відповідно не погоджував процентну ставку, неустойку та інші умови кредитування. Жоден поданий позивачем доказ не підтверджує узгодження саме цих, а не інших кредитних умов. 
При належному укладенні договору існує можливість перевірки автентичності підпису. У даному разі перевірити автентичність того, що позивач називає "підписом", неможливо, оскільки не підтверджено ні направлення СМС-повідомлення на мобільний номер відповідача, ні належність номеру телефона саме відповідачу, а також позивачем не доведено, що саме ці кредитні умови узгодив відповідач, наведене вказує на неукладеність, у тому числі в електронному вигляді, оспорюваного правочину - Кредитного договору (оферти) від 06.06.2025 № 06.06.2025-100000674, що свідчить про необґрунтованість вимог позивача щодо стягнення з Відповідача процентів за ставкою, яку він нібито погодив у цьому договорі.
Оскільки позивачем не надано оригінал кредитного договору (оферти) від 06.06.2025 № 06.06.2025-100000674, а відповідачем ставиться під сумнів його укладення, просить визнати недопустимими в якості доказів надані позивачем паперові копії електронних документів на підтвердження факту надання кредиту відповідачу.
Позивач, будучи первісним кредитором, не надає суду повного, логічно узгодженого та перевірюваного розрахунку нарахувань, а обмежується поданням внутрішнього облікового документа — «Довідки-розрахунку», яка містить лише підсумкові значення складових боргу: 12 000 грн основного боргу; 15 960 грн. процентів; 600 грн. комісії, пов`язаної з наданням кредиту; 1800 грн. додаткової комісії, пов`язаної з обслуговуванням кредитної заборгованості; 6 000 грн. неустойки; разом 36 360 грн.
При цьому у довідці зазначено лише загальну вказівку, що проценти нараховані «за період з 06.06.2025 по 20.11.2025», без розкриття ставок, періодів та бази нарахування.
Вважає, що розмір заявлених позивачем вимог не доведений належними доказами.
Належними доказами, які підтверджують наявність заборгованості та її розмір є виключно первинні документи, оформлені відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність». 
Інформаційний лист (довідка) від ТОВ "Універсальні платіжні рішення", на який посилається позивач, не є первинним документом, що підтверджує перерахування кредиту, користування ним, укладення договору на умовах, які вказані в позовній заяві, а отже не є належним доказом існування боргу.
У період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
З урахуванням положень п. 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, нарахування неустойки в розмірі 6 000,00 грн., є безпідставним і протиправним, оскільки прострочення виконання зобов`язань (за твердженням позивача) відбулося після 24.02.2022 року, в період дії воєнного стану, а правильність нарахувань позивач не довів відповідними доказами.
Комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такого висновку дійшла Велика Палата Верховного Суду у пункті 31.29 постанови від 13 липня 2022 року у справі № 496/3134/19 (провадження № 14- 44цс21). Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 21 жовтня 2020 року у справі № 194/1387/19 (провадження № 61-7416св20). 
Умовами кредитного договору (заяви), на який посилається Позивач, передбачено встановлення комісії за обслуговування кредитної заборгованості. За своєю правовою природою така «комісія» фактично є платою за надання інформації щодо стану кредиту та обліку заборгованості позичальника. Водночас безоплатність надання споживачу інформації про його кредит прямо передбачена частиною першою статті 11 Закону України «Про споживче кредитування», що виключає можливість встановлення будь-якої додаткової плати за такі дії кредитодавця.
Враховуючи наведене, оскільки кредитору було встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно,  положення (вимоги) щодо обов`язку сплачувати плату (комісію) за обслуговування кредитної заборгованості, є нікчемними.
Просила відмовити у стягненні комісії 600, 00 грн. та 1 800,00 за додаткову комісію, за незрозумілі, неідентифіковані та неконкретизовані послуги, які мають по закону надаватися безкоштовно, що у свою чергу відповідатиме принципам розумності та справедливості.
Представник відповідача просила повністю відмовити у задоволенні позову з вище наведених підстав.
Представник позивач – адвокат Ларіонов К.О. подав відповідь на відзив, в якому зазначив, що Відповідач подав відзив на позовну заяву, в якому повністю заперечує проти позовних вимог, однак не надав жодного доказу на підтвердження своїх заперечень або на спростування доводів позивача.
Відповідно до статей 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Із вказаних положень прослідковується можливість застосування принципу «affirmafnti incumbit probatio» який означає, що «хто стверджує, той і доводить».
Відтак, за повної відсутності будь-яких доказів з боку відповідача, його заперечення проти позовних вимог мають виключно декларативний характер та не спрямовані на спростування конкретних фактичних обставин, доведених позивачем належними і допустимими доказами. Такі заперечення не відповідають вимогам статті 81 ЦПК України щодо обов`язку сторони довести обставини, на які вона посилається як на підставу своїх заперечень, а відтак не є достатніми в силу закону.
Натомість позиція Позивача, що підтверджена поданими доказами, є більш аргументованою та вірогідною на відміну від позиції Відповідача, оскільки останній не скористався наданими йому рівними процесуальними можливостями для їх спростування, поставивши під сумнів їх належність, допустимість чи достовірність не подав альтернативних доказів, для підтвердження своєї позиції.
Таким чином, заперечуючи отримання відповідачем кредитних коштів, сторона відповідача не подала виписки по рахунках відповідача або клопотання про витребування таких доказів, на спростування доказів, наданих стороною позивача.
Між ТОВ «Споживчий центр» та відповідачем було укладено Кредитний договір шляхом: 1) отримання/ознайомлення відповідача з Пропозицією про укладення кредитного договору (оферта) (кредитної лінії); 2) подання відповідачем Заявки кредитного договору (кредитної лінії); 3) надсилання відповідачем Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору (кредитної лінії).
У справі № 561/77/19 від 16.12.2020 р. Верховний Суд у складі колегії суддів першої судової палати Касаційного цивільного суду зазначив: «Якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагалася (ч. 2 ст. 639 ЦК України). Абзац 2 ч.2 ст.639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним у письмовій формі. Аналізуючи викладене, слід дійти висновку, що будь-який вид договору, який укладається на підставі Цивільного або Господарського кодексів України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.205, 207 ЦК України). Особливості укладення кредитного договору в електронному вигляді визначені Законом України «Про електронну комерцію». Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі».
Стороною позивача (Кредитодавця) документи, що складають Кредитний договір підписувались електронним підписом.
Стороною відповідача документи, що складають Кредитний договір, підписувались за допомогою одноразового ідентифікатора, який було надіслано у смс- повідомленні на номер, вказаний останнім, як фінансовий.
Саме його було використано відповідачем для підписання Кредитного договору.
Відповідач не заперечує, що відповідний засіб зв`язку належить йому, або що на час укладення спірних договорів він втратив вказаний засіб зв`язку, що може бути підтверджено відповідними засобами доказування.
Також, підписуючи Оферту Відповідач Підтвердив той факт, що розуміє умови на яких укладається договір : "Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс-повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер"
У відповідь позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), відповідачем вкотре було підтверджено розуміння та чіткість умов укладання даного договору :
«Я розумію, що підписую та укладаю кредитний договір на вищевказаних умовах, підписуючи даний акцепт одноразовим ідентифікатором (код з смс повідомлення): Для підписання та укладання договору введіть код з смс - повідомлення, яке було відправлене на Ваш фінансовий номер".
Видача кредитних коштів відповідачу підтверджується Листом ТОВ «УПР».
Отже, позивачем було перераховано кошти на картковий рахунок відповідача, номер якого зазначено ним у кредитному договорі (заявці), за допомогою інтернет- еквайрингу - іРау.
У постанові від 06 травня 2020 року у справі № 372/223/17 Верховний Суд вказав, що «факт отримання кредиту може бути доведено не лише заявою про видачу готівки, а й сукупністю інших доказів, зокрема: кредитним договором, виписками про рух коштів по рахунку, заявами на переказ готівки тощо».
Відповідачем під час укладення кредитного договору було проведено ідентифікацію через систему ВankID. позивач є абонентом-надавачем послуг. При проходженні автентифікації (введенні пароля до інтернет-банкінгу, обраного відповідачем та підтвердження надання даних через систему ВankID від абонента- ідентифікатора позивачу), було встановлено особу відповідача шляхом отримання відповідних даних, перелік якої визначено в електронній анкеті специфікації взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи ВankID Національного банку.
При подачі позовної заяви додано Відомості щодо ідентифікації відповідача через систему ВаnkID.
Такі відомості були отримані у порядку і у формі, що передбачені Специфікацією взаємодії абонентського вузла з центральним вузлом Системи BankID Національного банку України, затвердженою Рішенням Ради Системи Bank ID Національного банку України (протокол від 20.09.2022 № В/57-0003/75064 (зі змінами)(протоколи від 09.01.2023 №В/57-0002/3089), що була чинною на момент виникнення спірних правовідносин.
Відтак, від центрального вузла системи ВаnkID Національного банку України були отримані зокрема дані, які однозначно ідентифікують відповідача.
Заперечуючи про належність проведення ідентифікації відповідач не підтвердив це відповідними засобами доказування.
Оскільки ТОВ «Споживчий центр» не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансовихпослуг, зокрема надання кредитів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку, тому не може надати первинні банківські документи, а відтак наданий суду позивачем розрахунок є належним та допустимим доказом заборгованості та її розміру у справі. 
Комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: перерахування Кредитодавцем коштів на рахунок, вказаний Позичальником, з використанням стороннього сервісу - інтернет-еквайрингу.
З огляду на те, ТОВ «Споживчий центр» надає кошти у кредит без відкриття рахунків у власній установі, на відміну від банківського кредиту, то плата за надання кредиту, на картку, зазначену позичальником, є виправданим. Відповідач не був позбавлений права отримати кредит у відділенні ТОВ «Споживчий центр» (ТМ «ШвидкоГроші»), уникнувши додаткових витрат.
Отже, комісія за обслуговування пов`язана з наданням ряду перелічених послуг, а саме:
організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях,
забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях,
забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях,
забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу,
консультаційні послуги,
інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості.
Безоплатність надання цих послуг законодавством не встановлена. Договором застережено, що до складу даної комісії не включено послуги, які Кредитодавець зобов`язаний надавати Позичальнику безоплатно відповідно до чинного законодавства.
Своїм підписом на договорі відповідач також підтвердив, що ознайомлений з усіма умовами, в тому числі, й порядком та строками повернення кредиту та сплати процентів, розуміє та зобов`язується їх виконувати.
Законом України № 3498-ІХ від 22.11.2023 «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» були внесені зміни до ЗУ "Про споживче кредитування", зокрема до Прикінцевих та Перехідних положень.
На підставі змін, за договорами укладеними з 24.01.2024 року, кредиторам дозволено здійснювати нарахування неустойки (штрафу, пені) та інших платежів, передбачених договором про споживчий кредит за прострочення виконання зобов`язань.
Просив задовольнити позовні вимоги.
Представник відповідача подала заперечення на відповідь на відзив.
В судовому засіданні представник позивача участі не приймав, просив розглянути справу у відсутність представника Товариства, задовольнити заявлені позовні вимоги.
Представник відповідача Зеніна М.О. в судовому засіданні просила відмовити у задоволенні позовних вимог з підстав, зазначених у відзиві та наданих запереченнях. 
Також, надала додаткові пояснення, в яких вказала, що зазначені у відповіді банку реквізити не відповідають реквізитам цієї справи та ухвали, постановленої у ній: дана справа має № 516/7/26, провадження № 2/516/74/26, а ухвала про витребування доказів постановлена 04 травня 2026 року.
У зв`язку з цим відповідь АТ «Універсал Банк» від 13.05.2026 року № БТ/Е-19679 не може вважатися належним доказом, поданим саме на виконання ухвали Теплодарського міського суду Одеської області від 04.05.2026 року у справі № 516/7/26.
Така розбіжність має істотне значення для оцінки належності та достовірності цього документа. У відповіді банку відсутнє будь-яке зазначення, що ці кошти є саме кредитними коштами за договором № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року.
Заслухавши думку представника відповідача, дослідивши матеріали справи суд встановив наступні обставини та відповідні ним правовідносини.
Згідно ч. 1 ст. 509 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
В порядку ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов Договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Судом встановлено та вбачається з матеріалів справи, що між ТОВ "Споживчий Центр" та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір (оферти) № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року, який разом з пропозицією про укладення кредитного договору (оферта), заявкою, відповіддю позичальника про прийняття пропозиції (акцепт), складає кредитний договір. Договір укладено в електронній формі.
Відповідно до його умов ТОВ "Споживчий центр" надало відповідачу кредит у розмірі 12000 грн., з фіксованою денною процентною ставкою, терміном на 168 календарних днів. Дата повернення кредиту – 20.11.2025. Комісія, пов`язана з наданням кредиту – 600, 00 грн. у кожному з чергових періодів. комісія, пов`язана з обслуговуванням кредиту – становить 600 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. Неустойка: 180, 00 грн., що нараховується за кожен день невиконання/ неналежного виконання кожного окремого зобов`язання незалежно від суми невиконаного/неналежно виконаного зобов`язання.
Згідно п. 2.1 Кредитного договору, електронний кредитний договір, частиною якого є дана пропозиція про укладення кредитного договору (оферта), укладається кредитодавцем та позичальником у порядку, передбаченому Законом України "Про електронну комерцію". 
У відповідності до норм ч. 1 ст. 13 Закону України "Про споживче кредитування" договір позики був укладений в письмовій формі у вигляді електронного документа, створеного згідно з вимогами, визначеними Законом України "Про електронні документи та електронний документообіг", а також з урахуванням особливостей, передбачених Законом України "Про електронну комерцію". 
Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції у порядку, визначеному ч.6 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію».
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями підписаний у порядку, визначеному ч. 12 ст. 11 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст.12 цього Закону, є оригіналом такого документа. 
Відповідно до ст. 639 ЦК України, якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Пропозиція про укладення кредитного договору (кредитної лінії) (оферта) та заявка кредитного договору № 06.06.2025-100000674 (кредитної лінії) підписаний позивачем електронним підписом. Позичальником ОСОБА_2 договір підписано одноразовим ідентифікатором Е156, як і інформаційне повідомлення позичальника.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 УПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. 
Згідно з частинами 3-5 статті 95 ЦПК України, учасники справи мають право подавати письмові докази в електронних копіях, на які накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Електронна копія письмового доказу не вважається електронним доказом. Копії документів вважаються засвідченими належним чином, якщо їх засвідчено в порядку, встановленому чинним законодавством. Учасник справи, який подає письмові докази в копіях (електронних копіях), повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу письмового доказу. Учасник справи підтверджує відповідність копії письмового доказу оригіналу, який знаходиться у нього, своїм підписом із зазначенням дати такого засвідчення.
За змістом частин 2-4 ст. 100 ЦПК України, електронні докази подаються в оригіналі або в електронній копії, на яку накладено кваліфікований електронний підпис відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Законом може бути передбачено інший порядок засвідчення електронної копії електронного доказу. Учасники справи мають право подавати електронні докази в паперових копіях, посвідчених у порядку, передбаченому законом. Паперова копія електронного доказу не вважається письмовим доказом. Учасник справи, який подає копію електронного доказу, повинен зазначити про наявність у нього або іншої особи оригіналу електронного доказу.
ТОВ «Споживчий центр» звернулось до суду через систему «Електронний суд», а до позовної заяви додано в електронному вигляді копії письмових та електронних доказів укладення відповідного договору, які мають доступну якість відтворення, та з якою відповідач має право ознайомитися, отримавши доступ до електронної версії судової справи, тому суд не ставить під сумнів відповідність поданих копій електронних доказів їх оригіналам. 
У зв`язку із наведеним, суд вважає надані позивачем докази на підтвердження укладення даного кредитного договору ОСОБА_2 належними та допустимими, які підтверджують укладення відповідачем договору № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року, та, які спростовують доводи сторони відповідача щодо не укладення ОСОБА_2 вказаного договору.
На підтвердженням перерахування кредитним коштів відповідача за клопотанням позивача ухвалою суду від 04.05.2026 року витребувано докази перерахування на картковий рахунок відповідача кредитних коштів у сумі 12 000 грн. згідно кредитного договору № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року.
Акціонерне товариство «Універсал Банк» листом від 13.05.2026 року № БТ/Е-19679 повідомило, що на ім`я ОСОБА_2 РНОКПП НОМЕР_1 Банком було емітовано платіжну картку № НОМЕР_2 . 06.06.2025 року на платіжку картку № НОМЕР_2 було зараховано кошти у сумі 12 000, 00 грн.
У даній відповіді Банком було зазначено посилання на ухвалу суду від 22.04.2026 року по справі № 682/969/26, в той час як ухвала Теплодарського міського суду від 04.05.2026 року стосувалася справи № 516/7/26. 
Дане посилання суд розцінює як технічну помилку, яка не впливає на суть наданої Банком інформації і не спростовує її. Тому суд відкидає доводи сторони відповідача щодо неналежності даного доказу через допущені помилки. 
Таким чином, ТОВ "Споживчий центр" умови Кредитного договору виконало в повному обсязі, зарахувавши 06.06.2025 відповідачу грошові кошти в сумі 12000 грн. 00 коп. на платіжну картку № № НОМЕР_2 , вказану позичальником в пропозиції про укладення кредитного договору.
Відповідач зі свого боку не виконав умови Кредитного договору № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року, що підтверджується довідкою – розрахунком про стан заборгованості за період з 06.06.2025 – 20.11.2025. 
Як зазначає позивач, заборгованість відповідача склала 36 360 грн. 00 коп., з яких 12 000 грн. – основний борг, 15 960 грн. - заборгованість за відсотками, 600 грн. – комісія за надання кредиту, 1 800 – комісія за обслуговування, 6 000 – неустойка. 
Разом з цим, як вбачається з наданого представником позивача до суду розрахунку заборгованості за договором кредиту № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року, нарахування боргу здійснено із порушенням п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та пункту 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування», тобто до суми боргу включено суму неустойки, нараховану кредитодавцем за прострочення позичальником грошового зобов`язання. 
Так, відповідно до п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України згідно п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Тлумачення пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань. Така особливість проявляється: 
- у періоді існування особливих правових наслідків, - таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; 
- у договорах, на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; 
-у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання).
Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної частиною 2 статті 625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Такі самі наслідки закріплені в п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування».
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022 зі змінами з 24.02.2022 року на території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і станом на дату розгляду цієї справи діє на території України.
Особа може бути звільнена від цивільного обов`язку або його виконання у випадках, встановлених договором або актами цивільного законодавства (частина перша статті 14 ЦК України).
Критерії правомірності примусу суб`єкта цивільного права до певних дій (бездіяльності) пов`язуються з тим, що відповідні дії (бездіяльність) мають бути обов`язковими для такого суб`єкта (див. постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 10 жовтня 2019 року у справі № 320/8618/15-ц (провадження № 61-4393сво18)).
З урахуванням зазначених вище обмежень, встановлених п. 18 Перехідних та Прикінцевих положень Цивільного кодексу України та п. 6 Розділу IV «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про споживче кредитування» відсутні правові підстави для стягнення з відповідача ОСОБА_2  неустойки у загальному розмірі 6 000 грн., тому в цій частині заявлені позовні вимоги задоволенню не підлягають. 
Крім того, стосовно заявлених позовних вимог в частині стягнення з ОСОБА_2 заборгованості по комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1 800 грн. 00 коп. суд зазначає наступне.
Згідно п. 8 Відповіді позичальника про прийняття пропозиції (акцепт) кредитного договору № № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року (далі – Договору) комісія, пов`язана з обслуговуванням кредиту – становить 600 грн. у кожному з 3 чергових періодів, наступних за першим черговим періодом. 
Позовна заява містить посилання, що комісія пов`язана із наданням послуги, а саме: комісія за обслуговування встановлюється (економічна сутність) за організацію та забезпечення надання інформаційної підтримки позичальника по телефону, в особистому кабінеті та на відділеннях, забезпечення надання можливості робити платежі онлайн на відділеннях, забезпечення надання можливості відновлення забутого паролю для входу в особистий кабінет як віддалено, так і на відділеннях, забезпечення інформування про дати сплати чергового платежу, консультаційні послуги, інші послуги, які прямо не вказані в даному пункті, однак, надання яких забезпечено Кредитодавцем та пов`язане з обслуговуванням кредитної заборгованості. 
10 червня 2017 року набув чинності Закон України «Про споживче кредитування», у зв`язку із чим згідно ст. 11 Закону України «Про захист прав споживачів» цей Закон застосовується до відносин споживчого кредитування у частині, що не суперечить Закону України «Про споживче кредитування».
Положення ч.ч. 1, 2, 5 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» з набуттям чинності Закону України «Про споживче кредитування» залишилися незмінними.
Відповідно до пункту 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування», загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця та кредитного посередника (за наявності), для отримання, обслуговування і повернення кредиту.
Згідно ч. 2 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування» до загальних витрат за споживчим кредитом включаються, зокрема, комісії кредитодавця, пов`язані з наданням, обслуговуванням і поверненням кредиту, у тому числі комісії за обслуговування кредитної заборгованості, розрахунково-касове обслуговування, юридичне оформлення тощо.
Отже, Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, при цьому, розмежовує оплатність та безоплатність надання інформації про кредит залежно від періодичності звернення споживача із запитом щодо надання такої інформації.
Відповідно до частини першої статті 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
З урахуванням викладеного, комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше одного разу на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (з 10.06.2017 року) щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до ч. ч. 1 та 2 ст. 11, ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування».
Такий правовий висновок викладений Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 13.07.2022 року в справі № 496/3134/19.
Згідно з ч. 5 ст.12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Оскільки позивач не зазначив та не надав доказів наявності, переліку послуг, пов`язаних із наданням кредиту та їх вартості і оплатності, то положення кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати комісію, пов`язану із наданням таких послуг в сумі 1 800 грн. 00 коп. є нікчемними відповідно до частин першої та другої статті 11, частини п`ятої статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Таким чином, з огляду на вище викладене, позовні вимоги в частині нарахованої заборгованість за комісію за обслуговування кредиту задоволенню не підлягають.
З огляду на вище наведене, суд приходить до висновку, що позовні вимоги в частині стягнення з відповідача заборгованості за основним боргом у розмірі 12 000 грн. , заборгованості за процентами у розмірі 15 960 грн., заборгованості за надання кредиту у розмірі 600 грн. підлягають задоволенню.
В частині нарахованої неустойки у розмірі 6 000 грн та комісії за обслуговування кредиту у розмірі 1800 грн. позовні вимоги задоволенню не підлягають як безпідставні та такі, що не відповідають вимогам закону. 
Крім того, відповідно до ч.1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. 
Відповідно до платіжної інструкції № СЦ 00066122 від 30.12.2025 сума сплаченого судового збору становить 2 662, 40 грн.
Оскільки позов підлягає задоволенню в частині стягнення з відповідача заборгованості на користь ТОВ «Споживчий центр» у загальному розмірі 28 560 грн., що складає 78, 54 % від суми заявлених позовних вимог, то на користь позивача підлягають стягненню з відповідача понесені судові витрати за сплачений судовий збір у розмірі 2 091, 04 грн. ( 2 662 грн. 40 коп.* 78, 54 % = 2 091 грн. 04 коп.). 
Керуючись ст. ст. 12, 13, 81, 89, 141, 229, 258-259, 263-268 ЦПК України, ст. ст. 509, 526, 549, 623, 1048-1052, 1054 ЦК України, суд, –
УХВАЛИВ:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) заборгованість за кредитним договором № 06.06.2025 – 100000674 від 06.06.2025 року у розмірі 28 560 (двадцять вісім тисяч п`ятсот шістдесят) гривень 00 копійок.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Споживчий центр» (код ЄДРПОУ 37356833, місцезнаходження: 01032, м. Київ, вул. Саксаганського, буд. 133-А) судовий збір у розмірі 2 091 (дві тисячі дев`яносто одна) гривня 04 копійки.
В решті заявлених позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту рішення, шляхом подачі апеляційної скарги безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя: О.Х. Ширінська