ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
    	Справа № 636/1540/26  Провадження № 2-а/636/44/26	

Дата 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
03 червня 2026 року  м. Чугуїв

Чугуївський міський суд Харківської області у складі:
головуючого судді Карімова І.В.,
за участю секретаря судового засідання Ріпи І.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Чугуєві позовну заяву ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №7/1324 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП,
ВСТАНОВИВ:
У лютому 2026 року позивач звернулась до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №7/1384 від 03.02.2026, за якою її було притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.3 ст.210 Кодексу України про адміністративне правопорушення (КУпАП) та накладено адміністративне стягнення у вигляді штрафу в розмірі 17 000 грн., та просила закрити провадження у цій справі про адміністративне правопорушення. В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач посилається на те, що постанова № 7/1324 є протиправною та підлягає скасуванню. Зазначає, що зі змісту постанови вбачається, що 29.01.2026 року її було доставлено до ІНФОРМАЦІЯ_2 , де під час розгляду справи встановлено факт порушення правил військового обліку. На думку позивача, саме ця дата визначена відповідачем як дата виявлення адміністративного правопорушення. Позивач вказує, що 07.01.2026 року добровільно знялася з обліку як внутрішньо переміщена особа та повернулася до місця свого зареєстрованого проживання. Також зазначає, що у постанові містяться відомості про оголошення її в розшук 07.01.2026 року, тобто в день зняття з обліку як внутрішньо переміщеної особи. У зв`язку з цим позивач звертає увагу на невідповідність наведених у постанові обставин. На її думку, у даному випадку відсутня об`єктивна сторона правопорушення, оскільки станом на дату оголошення в розшук вона не перебувала у статусі внутрішньо переміщеної особи та перебувала на військовому обліку за місцем своєї реєстрації. З огляду на викладене позивач вважає, що на момент виявлення адміністративного правопорушення були відсутні обставини, які б свідчили про порушення нею правил військового обліку, а тому відсутній склад адміністративного правопорушення, передбаченого статтею 210 КУпАП.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області від 19.02.2026 року відкрито провадження у цій адміністративній справі, розгляд якої визначено проводити у порядку загального позовного провадження. 
26.06.2025 року відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому просив відмовити у задоволенні позовних вимог позивача, обґрунтовуючи свою позицію наступним. 29.01.2025 працівниками Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області, у зв`язку з перебуванням у розшуку за порушення правил військового обліку, було доставлено громадянку ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_2 . В ході проведення перевірки за даними Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, було виявлено, що відносно військовозобов`язані направлено електронне звернення за № Е4335188 від 07.01.2026, до органів Національної поліції для доставлення громадянки ОСОБА_1 , яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, з метою складання протоколу про адміністративне правопорушення, за порушення нею правил військового обліку, а саме «Не став на військовий облік за місцем оформлення ВПО (ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»). Вказане електронне звернення було направлено ІНФОРМАЦІЯ_3 у зв`язку з тим, що останнє місце перебування військовозобов`язані ОСОБА_1 на військовому обліку було саме в цьому районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки, оскільки вона самостійно не прибула до іншого районного територіального центру комплектування та соціальної підтримки, за місцем проживання (перебування на обліку ВПО) та не стала на військовий облік військовозобов`язаних. Також, згідно даних з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів ОСОБА_1 була взята на облік внутрішньо-переміщеної особи, за адресою: АДРЕСА_1 . Тобто, перебуваючи у статусі військовозобов`язаної особи, громадянка ОСОБА_1 зобов`язана була прибути для взяття на облік до ІНФОРМАЦІЯ_1 у семиденний строк з дня взяття на облік ВПО.
Справу про притягнення до адміністративної відповідальності громадянки ОСОБА_1 , було розглянуто за її участю, в присутності свідків, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП. В подальшому станом на 03.02.2026 начальником ІНФОРМАЦІЯ_1 полковником ОСОБА_2 , винесено постанову за № 7/1324 по справі про адміністративне правопорушення від 03.02.2026 про притягнення громадянки ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 (сімнадцять тисяч) гривень. Громадянка ОСОБА_1 була ознайомлена із змістом постанови по справі про адміністративне правопорушення від 03.02.2026 за №7/1324, отримала її особисто, про що свідчить її підпис в постанові. Знову слід наголосити на тому, що позивача було подано в розшук ІНФОРМАЦІЯ_3 07.01.2026, оскільки за даними Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів була отримана інформація, шляхом електронної взаємодії між реєстрами про взяття її на облік внутрішньо-переміщеної особи у с. Малинівка Чугуївського р-у Харківської області. Отже   ОСОБА_1  була зобов`язана перебувати на обліку у відповідному районному територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки у АДРЕСА_1 , тому просить в задоволенні позовних вимог відмовити.
У судове засідання позивачка не з`явилась, надала до суду заяву, в якій просила позовні вимоги задовольнити та проводити розгляд справи за її відсутності.
Представник ІНФОРМАЦІЯ_2 у судове засідання не з`явився, подав до суду заяву про розгляд справи за його відсутності, просив розглянути справу за наявними матеріалами, зокрема, враховуючи заперечення, зазначені у письмових поясненнях.
Неприбуття у судове засідання учасника справи, повідомленого відповідно до положень ст. 268 КАС України, не перешкоджає розгляду справи.
Дослідивши надані докази в їх сукупності, судом встановлено наступні обставини та відповідні правовідносини.
Судом встановлено, що позивачка ОСОБА_1 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 з 25.01.2018р.
21 вересня 2025 року офіцером мобілізаційного відділення ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3 складено протокол № 7/1124 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП стосовно ОСОБА_1 , згідно з яким 29.01.2026 року ОСОБА_1 була доставлена працівниками Чугуївського відділу поліції ГУ НП в Харківській області до ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку з перебуванням у розшуку. В ході проведення перевірки за даними Єдиного електронного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, відносно даного військовозобов`язаного було направлено електронне звернення за № Е4335188 від 07.01.2026, згідно абз. 16 п. 79 Порядку організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів затвердженого постановою КМУ від 30.12.2022. №1487 «Зі змінами» (далі - Порядок № 1487) в установленому законом порядку до органів Національної поліції (у разі неможливості складення протоколу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення) для доставлення громадянку   ОСОБА_1  яка вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ст. 210 Кодексу України про адміністративне правопорушення, з приміткою «Не став на військовий облік за місцем оформлення ВПО (ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок і військову службу»), з метою складення протоколу про адміністративне правопорушення. В ході подальшої перевірки, було встановлено, що ОСОБА_1 змінила місце проживання, взятий на облік внутрішньо-переміщеної особи, за даними з Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів за адресою (ВПО): АДРЕСА_1 .
У вказаному протоколі про адміністративне правопорушення зазначено, що ОСОБА_1 роз`яснені ст. 63 Конституції України, права, передбачені ст. 268 КУпАП та повідомлено про розгляд справи про адміністративне правопорушення у приміщенні ІНФОРМАЦІЯ_2 . При цьому вказано дату та час розгляду справи, а саме 03.02.2026 року о 10 годин 00 хвилин. Військовозобов`язана ОСОБА_1 відмовилась від пояснень, підпису про ознайомлення зі змістом протоколу та його отримання у присутності свідків, про що зроблено відповідний запис згідно бланку адміністративного протоколу.
03.02.2026 начальник ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_2 виніс постанову № 7/1324 у справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210 КУпАП, за якою ОСОБА_1 , визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210 КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу у сумі 17 000 грн.
Відповідно до вказаної постанови ОСОБА_1 ставиться у вину порушення законодавства про мобілізаційну підготовку та мобілізацію, а саме те, що він, у порушення вимог п.п. 1, 7 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку № 1487, та ч. 4 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу" вона в семиденний строк після прибуття до нового місця проживання не встала на військовий облік у відповідному РТЦК та СП за місцем перебування на обліку внутрішньо-переміщеної особи. 
Як вбачається з Довідки ІНФОРМАЦІЯ_2 про місце проживання/перебування, ОСОБА_1 12.04.2025 року змінила місце проживання, та стала на облік внутрішньо-переміщеної особи у с-ще. Малинівка Чугуївського району Харківської області.
За даними облікової карти до військового квитка (військово-облікового документу) * НОМЕР_1 * ОСОБА_1 перебуває на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 та є військовозобов`язаною, тип картотеки: картотека вільних залишків; тип підкартотеки: підлягають призову під час мобілізації.
Відповідно до ч. 1 ст. 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог (ч. 2 ст. 9 КАС України).
Згідно з ч. 2 ст. 73 КАС України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частинами 1, 2 ст. 77 КАС України передбачено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Суб`єкт владних повноважень повинен подати суду всі наявні у нього документи та матеріали, які можуть бути використані як докази у справі.
Відповідно до ч. 1 ст. 78 КАС України обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників.
Частиною 3 статті 288 КУпАП передбачено, що оскарження постанови по справі про адміністративне правопорушення здійснюється у порядку, визначеному КАС України, з особливостями, встановленими КУпАП.
Відповідно до пунктів 1, 3, 8 ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія).
Нормами КУпАП регламентовано, що відповідно до вимог ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Згідно зі ст. 19 Конституції України, правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 210 КУпАП передбачено відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку.
Відповідно до ч. 3 ст. 210 КУпАП вчинення дій, передбачених частиною першою цієї статті, в особливий період тягне за собою накладення штрафу від однієї тисячі до однієї тисячі п`ятисот неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Порядок та підстави притягнення до адміністративної відповідальності регулюються КУпАП.
Згідно із ст. 9 КУпАП адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Статтею 7 КУпАП передбачено, що ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом.
Відповідно до ч. 9 ст. 38 КУпАП адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення.
Статтею 251 КУпАП передбачено, що доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами.
Згідно ст. 252 КУпАП орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Як визначено ст. 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Відповідно до ст. 283 КпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Відповідно до ст. 280 КУпАП орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Відповідно до положень КУпАП вищевказані обставини встановлюються на підставі доказів.
Згідно зі ст. 8 КУпАП особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення. Закони, які пом`якшують або скасовують відповідальність за адміністративні правопорушення, мають зворотну силу, тобто поширюються і на правопорушення, вчинені до видання цих законів. Закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають. Провадження в справах про адміністративні правопорушення ведеться на підставі закону, що діє під час і за місцем розгляду справи про правопорушення.
Згідно з частинами 1, 2 ст. 283 КУпАП України, розглянувши справу про адміністративне правопорушення, орган (посадова особа) виносить постанову по справі.
Постанова повинна містити: найменування органу (посадової особи), який виніс постанову, дату розгляду справи; відомості про особу, щодо якої розглядається справа; опис обставин, установлених при розгляді справи; зазначення нормативного акта, який передбачає відповідальність за дане адміністративне правопорушення; прийняте по справі рішення.
Водночас, відповідно до ч. 5 ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення, передбачене статтями 210 і 210-1 цього Кодексу, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності, крім даних, визначених частиною другою цієї статті, повинна містити також відомості про дату, спосіб надходження та зміст заяви від особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Крім того, у постанові про накладення адміністративного стягнення мають міститися інформація про порядок виконання адміністративного стягнення, у тому числі реквізити для сплати штрафу, та відомості про те, що постанова вважатиметься виконаною у разі сплати протягом десяти календарних днів з дня набрання такою постановою законної сили не менше ніж 50 відсотків розміру штрафу.
Частиною 1 ст. 268 КУпАП передбачено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право: знайомитися з матеріалами справи, давати пояснення, подавати докази, заявляти клопотання; при розгляді справи користуватися юридичною допомогою адвоката, іншого фахівця у галузі права, який за законом має право на надання правової допомоги особисто чи за дорученням юридичної особи, виступати рідною мовою і користуватися послугами перекладача, якщо не володіє мовою, якою ведеться провадження; оскаржити постанову по справі. Справа про адміністративне правопорушення розглядається в присутності особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Під час відсутності цієї особи справу може бути розглянуто лише у випадках, коли є дані про своєчасне її сповіщення про місце і час розгляду справи і якщо від неї не надійшло клопотання про відкладення розгляду справи.
Відповідно до статті 278 КУпАП, орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує такі питання:
1) чи належить до його компетенції розгляд даної справи;
2) чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення;
3) чи сповіщено осіб, які беруть участь у розгляді справи, про час і місце її розгляду;
4) чи витребувано необхідні додаткові матеріали;
5) чи підлягають задоволенню клопотання особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілого, їх законних представників і адвоката.
Як було зазначено вище, позивачу ОСОБА_1 ставиться у вину порушення вимог п.п. 1,7 п. 1 Правил військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, викладених у додатку 2 до Порядку № 1487, абз. 5, п. 2, ч. 1 та ч. 4 ст. 37 ЗУ "Про військовий обов`язок і військову службу", а саме те, що вона в семиденний строк після прибуття до нового місця проживання не встала на військовий облік у відповідному РТЦК та СП за місцем перебування на обліку внутрішньо-переміщеної особи, чим порушила правила військового обліку.
Частиною 3 ст. 210 КУпАП України встановлено адміністративну відповідальність за порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку в особливий період.
Відповідно до ст. 1 Закону України "Про оборону України" особливий період , що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
В абз. 1 п. 1 ч. 1 Правил військового обліку призовників та військовозобов`язаних, які є додатком № 2 до Порядку організації та ведення військового обліку призовників та військовозобов`язаних, затвердженого ПКМУ від 30.12.2022 № 1487, порушення якого ставиться у вину позивачу, зазначається, що призовники, військовозобов`язані та резервісти повинні перебувати на військовому обліку за задекларованим (зареєстрованим) місцем проживання у відповідних районних (міських) територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані СБУ у Центральному управлінні або регіональних органах СБУ (далі - органи СБУ), військовозобов`язані розвідувальних органів у відповідному підрозділі розвідувального органу). Крім того, призовники, військовозобов`язані та резервісти, які проживають в селах та селищах, а також у містах, де відсутні відповідні районні (міські) територіальні центри комплектування та соціальної підтримки, повинні перебувати на персонально-первинному військовому обліку у відповідних виконавчих органах сільських, селищних, міських рад.
Згідно з абз. 8 ч. 3 ст. 1, абз. 5 ч. 10 ст. 1 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" військовий обов`язок включає дотримання правил військового обліку, виконувати правила військового обліку, встановлені законодавством.
Згідно з абз. 5 п. 2 ч. 1 статті 37 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" Взяттю на військовий облік призовників, військовозобов`язаних та резервістів у територіальних центрах комплектування та соціальної підтримки, у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, у відповідних підрозділах розвідувальних органів України підлягають громадяни України на військовий облік військовозобов`язаних: військовозобов`язані, які прибули з інших місцевостей (адміністративно-територіальних одиниць) України або з-за кордону на нове місце проживання.
Частиною 3 статті 37 ЗУ "Про військовий обов`язок та військову службу" призовники, військовозобов`язані та резервісти після прибуття до нового місця проживання зобов`язані в семиденний строк стати на військовий облік.
Відповідно до ч.4 ст. 37 ЗУ «Про військовий обов`язок та військову службу» у період проведення мобілізації (крім цільової) та/або протягом дії воєнного стану призовники, військовозобов`язані та резервісти, які залишили або покинули своє місце проживання, зобов`язані в семиденний строк з дати взяття на облік внутрішньо переміщеної особи стати на військовий облік у територіальному центрі комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на обліку внутрішньо переміщеної особи (військовозобов`язані та резервісти Служби безпеки України - у Центральному управлінні або регіональних органах Служби безпеки України, а військовозобов`язані та резервісти розвідувальних органів України - у зазначений строк повідомити про зміну місця проживання відповідному підрозділу розвідувальних органів України).
Тобто, ОСОБА_1 після прибуття до нового місця проживання в с-ще. Малинівка Чугуївського району Харківської області повинна була у семиденний строк стати на військовий облік у відповідному ТЦК та СП.
Судом встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на обліку у ІНФОРМАЦІЯ_5 , з 25.01.2018р. зареєстрована за адресою: АДРЕСА_2 .
З наданої інформації про внутрішньо переміщену особу з Єдиної інформаційної системи соціальної сфери убачається, що ОСОБА_1 з 12.04.2025 була зареєстрована як внутрішньо переміщена особа за адресою: АДРЕСА_1 , проте всупереч зазначеним вище вимогам закону не стала там у семиденний строк на військовий облік у відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки.
Тобто у суду є підстави вважати, що позивачем було порушено правила військового обліку щодо постановлення на облік у відповідному територіальному центру комплектування та соціальної підтримки після прибуття до нового місця проживання.
Судом встановлено, що позивач фактично змінила місце проживання, однак у встановленому законом порядку не повідомила про це відповідний ТЦК та СП.
Відповідно до статті 38 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», військовозобов`язані зобов`язані: повідомляти у семиденний строк органи, в яких вони перебувають на військовому обліку, про зміну місця проживання, сімейного стану, освіти, місця роботи тощо.
Аналогічний обов`язок передбачений Порядком організації та ведення військового обліку призовників, військовозобов`язаних та резервістів, затвердженим постановою КМУ №1487 від 30.12.2022 року.
Судом встановлено, що позивач не виконала покладений на неї законом публічно-правовий обов`язок, що підтверджується матеріалами справи та не спростовано позивачем належними доказами.
Доводи позивача про протиправність дій ТЦК ґрунтуються виключно на її власному тлумаченні норм права та ігнорують принцип взаємності публічно-правових обов`язків.
Суд виходить з того, що реалізація прав особи у сфері військового обліку є неможливою без належного виконання нею визначених законом обов`язків.
Неповідомлення про зміну місця проживання позбавляє ТЦК об`єктивної можливості коректно вести військовий облік, а тому негативні наслідки такої поведінки не можуть бути покладені на орган державної влади.
Суд окремо наголошує, що зміна місця проживання є юридичним фактом, який породжує не лише право особи на новий облік, але й обов`язок діяти активно та добросовісно.
Звернення до суду не може підміняти собою виконання імперативних норм закону, а судовий захист не є інструментом усунення наслідків власної бездіяльності.
Інакше судове втручання фактично стимулювало б порушення публічного порядку у сфері військового обліку, що суперечить засадам правової держави.
Окремо суд, аналізуючи актуальну практику апеляційних адміністративних судів суд дійшов логічного висновку, що у ряді рішень суди виходять з того, що суд не може легалізувати пасивну поведінку особи, яка суперечить прямій нормі закону, шляхом задоволення позову до суб`єкта владних повноважень.
Також при розгляді справи суд звертає увагу на те, що на обґрунтування позовних вимог позивач не надав жодних доказів.
Згідно з усталеною практикою Верховного Суду, сам по собі факт оскарження постанови суб`єкта владних повноважень не звільняє позивача від обов`язку надання доказів, які свідчать про її протиправність (зокрема, постанови ВС від 22.01.2020 у справі № 826/12123/18, від 15.09.2021 у справі № 520/10134/19).
Суд звертає увагу, що процесуальна пасивність сторони, її неявка без поважних причин та ненадання доказів не можуть бути компенсовані судом шляхом самостійного збирання доказів, оскільки це суперечило б принципам змагальності та диспозитивності адміністративного процесу (ст. 9, 11 КАС України).
Оскаржувана постанова ТЦК та СП є актом індивідуальної дії, який вважається правомірним, доки інше не буде доведено у встановленому законом порядку. Позивачем таких доказів суду не надано.
Крім того, протокол про адміністративне правопорушення складено в присутності позивача. Також у протоколі була зазначена дата розгляду справи про адміністративне правопорушення та місце її проведення, тобто позивачу було відомо про дату, час та місце розгляду справи. Протокол про адміністративне правопорушення містить відомості про ознайомлення позивача з його правами.
Таким чином, доводи позивача, стосовно недотримання відповідачем норм КУпАП при винесенні оскаржуваної постанови не знайшли своє підтвердження під час судового розгляду справи.
Отже, постановляючи оскаржувану постанову, відповідач діяв правомірно на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, а оскаржувана постанова є обґрунтована, тобто прийнята з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення.
Водночас під час розгляду цієї справи судом не встановлено порушень процедури, які б могли вплинути на кінцевий результат розгляду відповідачем питання про притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Враховуючи вищевикладене, суд доходить висновку, що постанова про адміністративне правопорушення №7/1324 від 03.02.2026 року відносно ОСОБА_1 складена відповідно до вимог КУпАП.
З огляду на викладене, оцінюючи докази у їх сукупності, суд доходить висновку, що оскаржувана постанова винесена відповідно до норм чинного законодавства, підстав для її скасування немає, а отже у задоволенні позову слід відмовити за безпідставністю.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.244 КАС України, при ухваленні рішення суд має також вирішити питання розподілу судових витрат між сторонами.
У зв`язку із відмовою у задоволенні позову, понесені позивачем судові витрати не відшкодовуються, відповідно до приписів ст.ст.134,139 КАС України.
Керуючись ст. ст.8-9,72-77,241,242-246,250 КАС України, суд
УХВАЛИВ:
У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про скасування постанови №7/1324 про адміністративне правопорушення за ч.3 ст.210 КУпАП - відмовити. 
Рішення може бути оскаржене до Другого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса: АДРЕСА_2 .
Відповідач:  ІНФОРМАЦІЯ_7 , код ЄДРПОУ  НОМЕР_3 , адреса місцезнаходження:   АДРЕСА_3 .

Суддя І.В.Карімов