ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"22" червня 2026 р. Справа№ 910/9282/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Пономаренка Є.Ю.
суддів: Барсук М.А. 
Руденко М.А. 

при секретарі судового засідання Муковоз В.І., 
за участю представників:
від позивача - Калько Д.О.,
від відповідача - Дзюбенко О.Л.,
від третьої особи - Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) - Рябоконь В.В.,
від третьої особи - Кравченко Тетяни Володимирівни - не прибув, 
розглянувши апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) на додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі №910/9282/25 (суддя Марченко О.В.) за позовом Фізичної особи - підприємця Бараненка Володимира Юрійовича до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації), треті особи, які не заявляють самостійних вимог щодо предмета спору, на стороні відповідача - Департамент територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) та ОСОБА_1, про визнання недійсними односторонніх правочинів та зобов`язання вчинити дії.
ВСТАНОВИВ наступне.
Фізична особа - підприємець Бараненко Володимир Юрійович (далі - Підприємець) 05.08.2025 звернувся до Господарського суду міста Києва з позовом до Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; далі - Департамент містобудування) про:
- визнання недійними односторонніх правочинів відповідача, викладених у листах від 30.05.2025:
• №055-7434 стосовно припинення дії договорів №№ 2511, 2514, 2518, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 6497, 7663, 7666, 7684, 7686, 7691, 7706, 7707, 7717 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Підприємцем і Департаментом містобудування;
• №055-7435 стосовно припинення дії договорів №№ 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Підприємцем і Департаментом містобудування;
• №055-7436 стосовно припинення дії договорів №№ 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2399, 2402, 2404, 2408, 2409, 2413, 2416, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Підприємцем і Департаментом містобудування;
• №055-7438 стосовно припинення дії договорів №№ 1664, 1665, 1666, 2040, 2045, 2048, 2052, 2059, 2063, 2065, 2067, 2073, 2116, 2121, 2124, 2129, 2131, 2135, 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Підприємцем і Департаментом містобудування;
- усунення перешкод Підприємцю в належному та своєчасному виконанні обов`язку зі сплати передбачених договорами №№ 2511, 2514, 2518, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 6497, 7663, 7666, 7684, 7686, 7691, 7706, 7707, 7717, 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509, 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2399, 2402, 2404, 2408, 2409, 2413, 2416, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435, 1664, 1665, 1666, 2040, 2045, 2048, 2052, 2059, 2063, 2065, 2067, 2073, 2116, 2121, 2124, 2129, 2131, 2135, 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187 платежів до бюджету територіальної громади міста Києва, шляхом виставлення відповідних рахунків.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що відповідач неправомірно, в односторонньому порядку відмовився від укладених договорів. 
Рішенням Господарського суду міста Києва від 09.02.2026 у справі №910/9282/25 позов задоволено частково; вирішено:
визнати недійним односторонній правочин Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558), викладений у листі від 30.05.2025 №055-7434 стосовно припинення дії договорів №№ 2511, 2514, 2518, 6470, 6478, 6479, 6480, 6483, 6486, 6497, 7663, 7666, 7684, 7686, 7691, 7706, 7707, 7717 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Фізичною особою - підприємцем Бараненком Володимиром Юрійовичем ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558);
визнати недійним односторонній правочин Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558), викладений у листі від 30.05.2025 №055-7435 стосовно припинення дії договорів №№ 2439, 2441, 2444, 2447, 2452, 2457, 2459, 2463, 2474, 2479, 2482, 2487, 2494, 2504, 2505, 2509 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Фізичною особою - підприємцем Бараненком Володимиром Юрійовичем ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558);
визнати недійним односторонній правочин Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558), викладений у листі від 30.05.2025 №055-7436 стосовно припинення дії договорів №№ 2304, 2306, 2312, 2319, 2320, 2323, 2357, 2360, 2374, 2376, 2378, 2384, 2388, 2391, 2396, 2399, 2402, 2404, 2408, 2409, 2413, 2416, 2421, 2424, 2428, 2432, 2435 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Фізичною особою - підприємцем Бараненком Володимиром Юрійовичем ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558); 
визнати недійним односторонній правочин Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558), викладений у листі від 30.05.2025 №055-7438 стосовно припинення дії договорів №№ 1664, 1665, 1666, 2040, 2045, 2048, 2052, 2059, 2063, 2065, 2067, 2073, 2116, 2121, 2124, 2129, 2131, 2135, 2159, 2165, 2166, 2169, 2171, 2173, 2174, 2187 щодо пайової участі в утриманні об`єктів благоустрою за адресами: просп. Свободи, 22 і просп. Свободи, 26-А (Подільський район), укладених Фізичною особою - підприємцем Бараненком Володимиром Юрійовичем ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) і Департаментом містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558); 
у задоволенні решти позову відмовлено.
Додатковим рішенням Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі №910/9282/25 стягнуто з Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації; вул. Хрещатик, буд. 32, м. Київ, 01001; ідентифікаційний код 26345558) на користь Фізичної особи - підприємця Бараненка Володимира Юрійовича ( АДРЕСА_1 ; реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_1 ) 35 770 (тридцять п`ять тисяч сімсот сімдесят) грн витрат на професійну правничу допомогу.
Дослідивши матеріали справи, враховуючи її обставини, складність, предмет та підстави позовних вимог, прийняття судом рішення про часткове задоволення позовних вимог, а також обсяг наданих адвокатами Підприємцю послуг, суд дійшов висновку, що стягненню з відповідача підлягає 35 770 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Не погодившись з прийнятим додатковим рішенням, відповідач звернувся до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить його скасувати та відмовити у покладенні на відповідача витрат правничої допомоги.
Апеляційна скарга мотивована наступними доводами:
ухвалення додаткового рішення з порушенням, встановленого ГПК строку;
відсутність у матеріалах справи рахунків, на які посилається у додатковому рішенні суд;
розмір витрат на правничу допомогу не підтверджений належними доказами. 
В судовому представник апелянта - відповідача у справі підтримав вимоги апеляційної скарги та просив їх задовольнити.
Представник третьої особи також підтримав вимоги апеляційної скарги відповідача. 
Представник позивача в судовому засіданні проти апеляційної скарги заперечив та просив залишити рішення суду першої інстанції без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Третя особа ( ОСОБА_1 ) правом на участь представника у даному судовому засіданні не скористалася, хоча про дату, час та місце судового засідання була повідомлена.
Кореспонденція суду, направлена вказаній особі, повернулася з відміткою органу поштового зв`язку про закінчення терміну зберігання. 
Відповідно до частин 3, 7 ст. 120 ГПК України виклики і повідомлення здійснюються шляхом вручення ухвали в порядку, передбаченому цим Кодексом для вручення судових рішень. Учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місцезнаходження чи місця проживання під час розгляду справи. У разі відсутності заяви про зміну місця проживання ухвала про повідомлення чи виклик надсилається учасникам судового процесу, які не мають офіційної електронної адреси, та за відсутності можливості сповістити їх за допомогою інших засобів зв`язку, які забезпечують фіксацію повідомлення або виклику, за останньою відомою суду адресою і вважається врученою, навіть якщо відповідний учасник судового процесу за цією адресою більше не знаходиться або не проживає.
Отже, у разі якщо ухвалу про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою, тобто повідомленою суду стороною, і повернуто підприємством зв`язку з посиланням на відсутність (вибуття) адресата, відмову від одержання, закінчення строку зберігання поштового відправлення тощо, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, а, у даному випадку, суду (близька за змістом правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №800/547/17 (П/9901/87/18) (провадження №11-268заі18), постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 27.11.2019 у справі №913/879/17, від 21.05.2020 у справі №10/249-10/19, від 15.06.2020 у справі №24/260-23/52-б).
Враховуючи належне повідомлення третьої особи, а також з урахуванням того, що неявка її представника у судове засідання не перешкоджає розгляду апеляційної скарги, вона розглянута судом у даному судовому засіданні по суті з винесенням постанови.
Згідно з ч. 1 ст. 270 Господарського процесуального кодексу України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у Главі 1 Розділу ІV.
Частинами 1 та 2 ст. 269 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційної скарги, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення місцевого господарського суду не підлягає зміні або скасуванню з наступних підстав.
Однією з основних засад (принципів) господарського судочинства є відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення (пункт 12 частини 3 статті 2 зазначеного Кодексу).
У постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.10.2019 у справі № 922/445/19 вказано, що метою впровадження цього принципу є забезпечення особі можливості: ефективно захистити свої права в суді, ефективно захиститись у разі подання до неї необґрунтованого позову, а також стимулювання сторін до досудового вирішення спору. 
Практична реалізація згаданого принципу в частині відшкодування витрат на професійну правничу допомогу відбувається в такі етапи:
1) попереднє визначення суми судових витрат на професійну правничу допомогу (стаття 124 Господарського процесуального кодексу України);
2) визначення розміру судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу між сторонами (стаття 126 Господарського процесуального кодексу України): - подання (1) заяви (клопотання) про відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу разом з (2) детальним описом робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, і здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги, та (3) доказами, що підтверджують здійснення робіт (наданих послуг) і розмір судових витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи; - зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу;
3) розподіл судових витрат (стаття 129 Господарського процесуального кодексу України).
Згідно зі статтею 123 Господарського процесуального кодексу України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом.
До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Відповідно до частин першої та другої статті 126 Господарського процесуального кодексу України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на професійну правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу професійну правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката, визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (частина третя статті 126 Господарського процесуального кодексу України).
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу у сумі 35 770 грн. заявник надав: договір №2601-1 про надання правової (правничої) допомоги від 26.01.2024; договір №09/09-1 про надання правової (правничої) допомоги від 09.09.2024; рахунок №1 на суму 24 090 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) та акт виконаних робіт від 16.02.2026; рахунок №1 на суму 11 680 грн; детальний опис робіт (наданих послуг) та акт виконаних робіт від 16.02.2026.
26.01.2024 Підприємцем (клієнт) і Татаржинським М.В. (адвокат) було укладено договір №2601-1 про надання правової (правничої) допомоги, за умовами пункту 1.1 якого адвокат бере на себе обов`язки представляти та захищати законні права та інтереси клієнта та бути представником (захисником), зокрема, в судах будь-якої юрисдикції та будь-якої підсудності, для чого адвокату, зокрема, надається право: підписувати та подавати від імені та в інтересах клієнта усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно заяви, запити, заперечення, замовлення, клопотання, скарги, доповнення до них, будь-які договори, будь-які інші додаткові документи тощо); готувати та складати текст документів; вчиняти від імені клієнта всі процесуальні дії, передбачені чинними законодавством України, в тому числі з правом надавати і отримувати усні та письмові пояснення, підписувати, подавати, доповнювати і відкликати заяви, позовні заяви, скарги, відзиви та заперечення проти позовних заяв, змінювати предмет та/або підстави позову, приймати участь в розгляді позовних заяв та скарг, надавати пояснення, заявляти клопотання.
Татаржинським М.В. 12.02.2026 виставлено позивачу рахунок №1 на суму 24 090 грн.
Підприємцем і Татаржинським М.В. 16.02.2026 підписано детальний опис робіт (наданих послуг) та акт виконаних робіт, відповідно до яких адвокатом надано такі послуги:
- складання та подання заяви про забезпечення позову в інтересах Підприємця; вартість - 8 760 грн;
- складання та подання 06.08.2025 позовної заяви; вартість - 7 300 грн;
- складання та подання заперечення на клопотання Департаменту територіального контролю міста Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) про скасування заходів забезпечення позову; вартість - 1 460 грн;
- складання та подання відповіді на відзив на позовну заяву; вартість - 4 380 грн;
- складання та подання заперечення на клопотання Кравченко Тетяни Володимирівни щодо вступу у справу як третя особа; вартість - 1 460 грн;
- складання та подання клопотання про долучення документів (доказів) д матеріалів справи; вартість - 730 грн.
09.09.2024 Підприємцем (клієнт) і Кальком Дмитром Олексійовичем (адвокат) було укладено договір №09/09-1 про надання правової (правничої) допомоги, за умовами пункту 1.1 якого адвокат бере на себе обов`язки представляти та захищати законні права та інтереси клієнта та бути представником (захисником), зокрема, в судах будь-якої юрисдикції та будь-якої підсудності, для чого адвокату, зокрема, надається право: підписувати та подавати від імені та в інтересах клієнта усі необхідні документи (серед іншого, але не виключно заяви, запити, заперечення, замовлення, клопотання, скарги, доповнення до них, будь-які договори, будь-які інші додаткові документи тощо); готувати та складати текст документів; вчиняти від імені клієнта всі процесуальні дії, передбачені чинними законодавством України, в тому числі з правом надавати і отримувати усні та письмові пояснення, підписувати, подавати, доповнювати і відкликати заяви, позовні заяви, скарги, відзиви та заперечення проти позовних заяв, змінювати предмет та/або підстави позову, приймати участь в розгляді позовних заяв та скарг, надавати пояснення, заявляти клопотання.
Підприємцем і ОСОБА_2 підписано детальний опис робіт (наданих послуг) та акт виконаних робіт, згідно з якими адвокатом надано такі послуги:
- участь в судовому засіданні 22.09.2025 в приміщенні Господарського суду міста Києва, протягом 2 (двох) годин; вартість - 2 920,00 грн;
- участь в судовому засіданні 03.11.2025 в приміщенні Господарського суду міста Києва, протягом 2 (двох) годин; вартість - 2 920,00 грн;
- участь в судовому засіданні 22.12.2025 в приміщенні Господарського суду міста Києва, протягом 2 (двох) годин; вартість - 2 920,00 грн;
- участь в судовому засіданні 09.02.2026 в приміщенні Господарського суду міста Києва, протягом 2 (двох) годин; вартість - 2 920,00 грн.
ОСОБА_2 11.02.2026 виставлено позивачу рахунок №1 на суму 11 680 грн.
За змістом частини 4 статті 126 ГПК України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із:
1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг);
2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг);
3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт;
4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами (частина п`ята статті 126 ГПК України).
За змістом положень частини п`ятої статті 126 ГПК України зменшення суми судових витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають розподілу, можливе виключно на підставі клопотання іншої сторони у разі, на її думку, недотримання вимог стосовно співмірності витрат із складністю відповідної роботи, її обсягом та часом, витраченим ним на виконання робіт. Суд, враховуючи принципи диспозитивності та змагальності, не має права вирішувати питання про зменшення суми судових витрат на професійну правову допомогу, що підлягають розподілу, з власної ініціативи.
Наведене вище повністю узгоджується з правовою позицією Верховного Суду у складі об`єднаної палати Касаційного господарського суду, викладеної у постанові від 03.10.2019 у справі № 922/445/19. 
Одночасно, загальне правило розподілу судових витрат визначене в частині четвертій статті 129 ГПК України. Проте, у частині п`ятій наведеної статті цього Кодексу визначено критерії, керуючись якими суд (за клопотанням сторони або з власної ініціативи) може відступити від вказаного загального правила при вирішенні питання про розподіл витрат на правову допомогу та не розподіляти такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення, а натомість покласти їх на сторону, на користь якої ухвалено рішення.
Зокрема, відповідно до частини п`ятої статті 129 ГПК України під час вирішення питання про розподіл судових витрат суд враховує:
1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи;
2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, у тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес;
3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо;
4) дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
При цьому, на предмет відповідності зазначеним критеріям суд має оцінювати поведінку/дії/бездіяльність обох сторін при вирішенні питання про розподіл судових витрат.
Випадки, за яких суд може відступити від загального правила розподілу судових витрат, унормованого частиною четвертою статті 129 ГПК України, визначені також положеннями частин шостої, сьомої, дев`ятої статті 129 цього Кодексу.
Відтак, зважаючи на наведені положення законодавства, у разі недотримання вимог частини четвертої статті 126 ГПК України суду надано право зменшити розмір витрат на професійну правничу допомогу адвоката, які підлягають розподілу між сторонами, лише за клопотанням іншої сторони.
При цьому, обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, що підлягають розподілу між сторонами (частини п`ята, шоста статті 126 ГПК України).
Водночас, під час вирішення питання про розподіл судових витрат господарський суд за наявності заперечення сторони проти розподілу витрат на адвоката або з власної ініціативи, керуючись критеріями, що визначені частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, може не присуджувати стороні, на користь якої ухвалено судове рішення, всі її витрати на професійну правову допомогу.
У такому випадку суд, керуючись частинами п`ятою-сьомою, дев`ятою статті 129 ГПК України, відмовляє стороні, на користь якої ухвалено рішення, у відшкодуванні понесених нею на правову допомогу повністю або частково, та відповідно не покладає такі витрати повністю або частково на сторону, не на користь якої ухвалено рішення. 
При цьому, в судовому рішенні суд повинен конкретно вказати, які саме витрати на правову допомогу не підлягають відшкодуванню повністю або частково, навести мотивацію такого рішення та правові підстави для його ухвалення. Зокрема, вирішуючи питання розподілу судових витрат, господарський суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, не повинен бути непропорційним до предмета спору. У зв`язку з наведеним суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
Аналогічна правова позиція викладена у постанові об`єднаної палати Верховного Суду у складі суддів Касаційного господарського суду від 03.10.2019 у справі №922/445/19, у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, від 24.10.2019 у справі №905/1795/18, від 17.09.2020 у справі № 904/3583/19, від 11.02.2021 у справі №920/39/20.
До того ж, у постановах Верховного Суду від 07.11.2019 у справі №905/1795/18 та від 08.04.2020 у справі № 922/2685/19 висловлено правову позицію, відповідно до якої суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Колегія суддів зазначає, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції. Зокрема, згідно з його практикою заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим (рішення у справі "East/West Alliance Limited" проти України", заява № 19336/04).
У рішенні ЄСПЛ від 28.11.2002 у справі "Лавентс проти Латвії" зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Вирішуючи питання щодо розміру відшкодування витрат на правничу допомогу, Верховний Суд вважає за доцільне додатково звернутися до нещодавньої практики ЄСПЛ з цього питання. Зокрема, у рішення від 18.02.2022 у справі "Чоліч проти Хорватії" ЄСПЛ зазначив (п. 77), що згідно з практикою ЄСПЛ скаржник має право на відшкодування витрат у випадку, якщо такі витрати були дійсними, необхідними а також були розумними у своєму розмірі.
Тобто ЄСПЛ підкреслює необхідність об`єднання об`єктивного критерію (дійсність витрат) та суб`єктивного критерію, розподіляючи суб`єктивний критерій на якісні показники (необхідність витрат для цілей конкретної справи) та кількісні (їх розумність). 
Водночас, у рішенні ж від 22.09.2022 у справі "Генеральний будівельний менеджмент проти України" ЄСПЛ у п. 41 зменшив суму витрат на правничу допомогу скаржникові із заявлених 3 750 євро до 850 євро, виходячи саме з надмірного характеру заявлених витрат відносно обмеженого обсягу наданих адвокатом послуг, не вбачаючи у цьому жодних конвенційних порушень.
Враховуючи обставини даної справи, її складність, предмет та підстави позовних вимог, слід зазначити, що визначений позивачем розмір витрат на оплату професійної правничої допомоги не є завищеним, відповідає критеріям розумності та співмірності. 
Отже, на переконання колегії суддів, місцевий господарський суд вірно вказав, що розумним та співмірним розміром витрат на послуги адвоката у даному спорі є 35 770 грн.
Оцінюючи доводи апеляційної скарги, апеляційний суд дійшов висновку про те, що розмір витрат на професійну правничу допомогу є доведеним, документально обґрунтованим та таким, що відповідає критерію розумної необхідності цих витрат. 
При цьому, за висновком суду апеляційної інстанції, апелянт не довів відповідно до частини 6 статті 126 Господарського процесуального кодексу України неспівмірності понесених позивачем при розгляді цієї справи у суді першої інстанції витрат на професійну правничу допомогу в загальному розмірі 35 770 грн. із складністю даної справи та наданим адвокатами обсягом послуг, нерозумності розміру таких витрат.
Таким чином, присуджений до стягнення розмір витрат правничої допомоги в сумі 35 770 грн. колегія суддів не вважає завищеним.
Доводи скаржника про відсутність рахунків, на які посилається у додатковому рішенні суд, спростовуються матеріалами справи (т.5, а.с. 36 та 53).
Стосовно доводів апелянта про ненадання позивачем доказів на підтвердження витраченого часу, а саме по 2 години на кожне судове засідання, Суд вказує наступне. 
Так, постановою Касаційного господарського суду Верховного Суду від 25.05.2021 у справі №910/7586/19 було визначено наступне:
«…Отже, участь у судовому засіданні являє собою не формальну присутність на ньому, а підготовку адвоката до цього засідання, витрачений час на дорогу до судового засідання та у зворотному напрямку, його очікування та безпосередня участь у судовому засіданні.
Такі стадії представництва інтересів у суді, як прибуття на судове засідання та очікування цього засідання є невідворотними та не залежать від волі чи бажання адвоката. При цьому паралельно, вчиняти якісь інші дії на шляху до суду чи під залом судового засідання адвокат не може та витрачає на це свій робочий час.
З огляду на що колегія суддів вважає, що такі стадії, як прибуття до суду чи іншої установ та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта.
З урахуванням наведеного час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами.»
Крім цього, у додатковій постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 06.12.2023 № 905/493/22 було зазначено наступне:
«…Такі стадії як прибуття до суду чи іншої установи та очікування є складовими правничої допомоги, які в комплексі з іншими видами правничої допомоги сприяють забезпеченню захисту прав та інтересів клієнта. З урахуванням наведеного, час, який адвокат витрачає на дорогу для участі у судовому засіданні, є складовою правничої допомоги і підлягає компенсації нарівні з іншими витратами».
Стосовно доводів апелянта про порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині пропуску строку, встановленого ч. 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, для ухвалення додаткового рішення, слід зазначити наступне.
Згідно ч. 3 ст. 277 Господарського процесуального кодексу України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо:
1) справу розглянуто неповноважним складом суду;
2) в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід і підстави його відводу визнано судом апеляційної інстанції обґрунтованими;
3) справу (питання) розглянуто господарським судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою;
4) суд прийняв судове рішення про права, інтереси та (або) обов`язки осіб, що не були залучені до участі у справі;
5) судове рішення не підписано будь-ким із суддів або підписано не тими суддями, які зазначені у рішенні;
6) судове рішення ухвалено суддями, які не входили до складу колегії, що розглядала справу;
7) суд розглянув у порядку спрощеного позовного провадження справу, яка підлягала розгляду за правилами загального позовного провадження.
У даному випадку, наведені порушення норм процесуального права, наявність яких є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції, відсутні. 
В свою чергу, згідно ч. 2 вказаної статті порушення норм процесуального права може бути підставою для скасування або зміни рішення, якщо це порушення призвело до неправильного вирішення справи.
Апелянтом не наведено жодного доводу стосовно того, як порушення судом першої інстанції норм процесуального права в частині пропуску строку, встановленого ч 3 ст. 244 Господарського процесуального кодексу України, для ухвалення додаткового рішення, вплинуло на результат розгляду заяви позивача.
В свою чергу, колегія суддів вважає, що вказане порушення не призвело до неправильного вирішення справи, а тому відповідно правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
З урахуванням всіх обставин справи в їх сукупності, колегія суддів дійшла висновку про те, що оскаржуване додаткове рішення місцевого господарського суду прийнято з повним, всебічним та об`єктивним з`ясуванням обставин, які мають значення для справи, а також з дотриманням норм матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим, правові підстави для задоволення апеляційної скарги відсутні.
Стосовно судового збору за подання апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що оскільки його не було оплачено скаржником з огляду на відсутність підстав для сплати за подання апеляційної скарги на додаткове рішення щодо розподілу судових витрат, відповідно розподіл судового збору апеляційним судом не здійснюється.
Керуючись ст.ст. 240, 269, 275, 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Департаменту містобудування та архітектури виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) залишити без задоволення, а додаткове рішення Господарського суду міста Києва від 09.03.2026 у справі №910/9282/25 - без змін.
2. Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги до Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складання повної постанови.

Повна постанова складена: 29.06.2026 року.

Головуючий суддя Є.Ю. Пономаренко 

Судді М.А. Барсук

М.А. Руденко