ШОСТИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД	
Справа № 620/15764/24 

ДОДАТКОВА ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

10 червня 2026 року м. Київ

Колегія суддів Шостого апеляційного адміністративного суду у складі:
судді-доповідача Аліменка В.О.,
суддів Безименної Н.В., Вівдиченко Т.Р.
розглянувши у порядку письмового провадження заяву ОСОБА_1 про винесення додаткового судового рішення у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Ніжинської міської ради Чернігівської області про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії, -
В С Т А Н О В И Л А :
ОСОБА_1 звернувся до суду адміністративним позовом до Ніжинського міського голови Кодоли Олександра Михайловича, у якому просив:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненадання йому по суті відповіді на депутатське звернення від 05.11.2024 №92;
- зобов`язати відповідача розглянути його депутатське звернення від 05.11.2024 та надати достовірну, точну та повну інформацію, що запитувалася згідно депутатського звернення від 05.11.2024 №92.
Рішенням Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись із прийнятим рішенням суду, позивач звернувся з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нову постанову, якою задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 - задоволено.
Рішення Чернігівського окружного адміністративного суду від 31 січня 2025 року скасовано та прийнято нову постанову, якою позовні вимоги ОСОБА_1 - задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність Ніжинської міської ради Чернігівської області щодо ненадання ОСОБА_1 по суті відповіді на депутатське звернення від 05.11.2024 №92.
Зобов`язано Ніжинську міську раду Чернігівської області розглянути депутатське звернення ОСОБА_1 від 05.11.2024 №92 та надати інформацію, що запитувалася в ньому.
22.05.2026 року від позивача надійшла заява про ухвалення додаткового судового рішення, у зв`язку з невирішенням питання щодо розподілу судових витрат.
Розглянувши вказану заяву щодо розподілу судових витрат, колегія суддів приходить до висновку про обгрунтованість такої заяви, виходячи з наступного.
Відповідно до ст. 252 КАС України суд, що ухвалив судове рішення, може за заявою учасника справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо: 1) щодо однієї із позовних вимог, з приводу якої досліджувалися докази, чи одного з клопотань не ухвалено рішення; 2) суд, вирішивши питання про право, не визначив способу виконання судового рішення; 3) судом не вирішено питання про судові витрати.
Суд, що ухвалив рішення, ухвалює додаткове судове рішення в тому самому складі протягом десяти днів з дня надходження відповідної заяви. Додаткове судове рішення ухвалюється в тому самому порядку, що й судове рішення. У разі необхідності суд може розглянути питання ухвалення додаткового судового рішення в судовому засіданні з повідомленням учасників справи. Неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду заяви.
Відтак, з аналізу змісту вказаної статті вбачається, що додаткове судове рішення є засобом усунення неповноти судового рішення, внаслідок якої залишилися невирішеними певні вимоги особи, яка бере участь у справі.
У силу вимог до частини першої ст. 143 КАС України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі.
Згідно статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України, при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Частиною четвертою вказаної статті визначено, що при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог. При цьому суд не включає до складу судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами, витрати суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката та сплату судового збору.
У силу вимог частини шостої статті 139 КАС України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не повертаючи адміністративної справи на новий розгляд, змінить судове рішення або ухвалить нове, він відповідно змінює розподіл судових витрат.
Посилання відповідача про те, що позивач не заявляв вимоги про розподіл судових витрат при зверненні до суду з даним позовом колегія суддів не приймає до уваги з огляду на положення частини першої статті 139 КАС України, враховуючи, що такі витрати підлягають відшкодуванню без подання позивачем відповідної заяви про їх стягнення.
Так, правові засади справляння судового збору, платників, об`єкти та розміри ставок судового збору, порядок сплати, звільнення від сплати та повернення судового збору визначає Закон України «Про судовий збір» від 08 липня 2011 року № 3674-VI (далі - Закон № 3674-VI).
У силу вимог вказаного Закону розміру судового збору, який підлягає застосуванню у справах щодо накладення адміністративного стягнення та справляння судового збору, складає за подання позовної заяви 0,2 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
При цьому, відповідно до частини третьої статті 4 Закону № 3674-VІ при поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно пункту 2 частини третьої статті 4 Закону (в редакції, чинній на момент подання апеляційної скарги) за подання апеляційної скарги на рішення суду, розмір судового збору складає 150 відсотків ставки, що підлягає сплаті при поданні позовної заяви, іншої заяви і скарги, але не більше 15 розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Зважаючи, що позовна заява подана у 2024 року, тому розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб станом на 01.01.2024 визначався відповідно до Закону України «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та становив 3028 грн.
Відтак, розмір судового збору, що підлягав сплаті до суду першої інстанції становив (3028*0,4) = 1211,20 грн, а до суду апеляційної інстанції (3028*0,4)150%)*150% = 1816,80 грн.
Як свідчать матеріали справи, позивачем до суду першої інстанції сплачено судовий збір в розмірі 1211,20 коп., що підтверджується квитанцією 0.0.4020760224.1 від 20.11.2024 року та до суду апеляційної інстанції сплачено судовий збір у розмірі 1816,80 грн., що підтверджується квитанцією 235298704 від 19.02.2025 року.
Однак, оскільки постановою Шостого апеляційного адміністративного суду від 25.02.2026 року апеляційну скаргу було задоволено, та позовні вимоги було задоволено, тому колегія суддів вважає за необхідне встановити розподіл судових витрат та визначити розмір судового збору, який підлягає відшкодуванню позивачу за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень саме у розмірі 3028,00 грн (1211,20 + 1816,80 грн).
Колегія суддів відхиляє доводи Ніжинської міської ради про необхідність залишення заяви про ухвалення додаткового рішення без руху до надання позивачем реквізитів банківського рахунку для перерахування присуджених судових витрат.
Положення статті 252 КАС України, якою врегульовано порядок ухвалення додаткового судового рішення, не містять вимоги щодо обов`язкового зазначення заявником банківських реквізитів для вирішення питання про розподіл судових витрат. Відсутність таких відомостей жодним чином не впливає на можливість суду встановити наявність чи відсутність підстав для ухвалення додаткового рішення та не перешкоджає вирішенню питання про стягнення судового збору.
Посилання заявника на положення статей 162 Господарського процесуального кодексу України, 175 Цивільного процесуального кодексу України та статті 8 Цивільного кодексу України колегія суддів вважає безпідставними, оскільки спірні правовідносини врегульовані нормами Кодексу адміністративного судочинства України, які не передбачають можливості залишення без руху заяви про ухвалення додаткового рішення з підстав незазначення банківських реквізитів особи, на користь якої можуть бути присуджені судові витрати.
Крім того, питання фактичного виконання судового рішення та перерахування присуджених коштів не належить до предмета розгляду заяви про ухвалення додаткового рішення. Відомості, необхідні для виконання судового рішення, можуть бути з`ясовані сторонами на стадії його добровільного чи примусового виконання, а тому відсутність у заяві реквізитів банківського рахунку не є підставою для залишення її без руху або відмови у її розгляді.
Отже, наведені Ніжинською міською радою обставини не спростовують наявності підстав для вирішення питання щодо розподілу судових витрат у порядку статті 252 КАС України.
За наведених обставин, колегія суддів дійшла висновку, що понесені судові витрати у вигляді сплаченого судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги позивачем підлягають відшкодуванню за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинської міської ради Чернігівської області у розмірі 1211,48 грн.
Керуючись ст. ст. 139, 243, 252, 322, 328, 329 КАС України колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА :
Заяву ОСОБА_1 про розподіл судових витрат - задовольнити.
Прийняти додаткову постанову, якою вирішити питання про розподіл судових витрат.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ), за рахунок бюджетних асигнувань Ніжинської міської ради Чернігівської області (код ЄДРПОУ 34644701), витрати, пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 3028 грн (три тисячі двадцять вісім ) 00 коп.
Додаткова постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду у порядку та строки, визначені ст.ст. 329-331 КАС України.

Суддя-доповідач В.О. Аліменко

Судді Н.В. Безименна

Т.Р. Вівдиченко