П О С Т А Н О В А 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 560/17132/25 
Головуючий суддя 1-ої інстанції - Матущак В.В. 
Суддя-доповідач - Томчук А.В. 
29 червня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Томчука А.В. 
суддів: Драчук Т. О.  Савицької Н.В. , 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та ОСОБА_1 на рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області про визнання відмови протиправною та зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернулась до Хмельницького окружного адміністративного суду із позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області, Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якому просила: визнати протиправною відмову Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо призначення пенсії за вислугу років № 221750004857 від 10.09.2025; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області призначити пенсію за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення»; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати до спеціального стажу період навчання в Кам`янець-Подільському державному педагогічному університеті з 01.09.1996 по 27.06.2001; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати пенсію за вислугу років починаючи з 03.09.2025.
Рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року позов задоволено частково. Визнано протиправним і скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 221750004857 від 10.09.2025 про відмову щодо призначення пенсії за вислугу років ОСОБА_1 . Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області зарахувати ОСОБА_1 до спеціального стажу період навчання в Кам`янець-Подільському державному педагогічному університеті з 01.09.1996 по 14.08.2000. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 03.09.2025 про призначення пенсії за вислугу років, з урахуванням висновків суду в справі. У задоволенні решти позовних вимог відмовлено. Стягнуто на користь ОСОБА_1 судові витрати (судовий збір) в розмірі 1211 грн 20 коп. за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області.
Задовольняючи позовні вимоги частково, суд першої інстанції виходив з того, що починаючи з 04.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» діють у первісній редакції, чинній до внесення змін, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років незалежно від віку. Суд визнав, що рішення пенсійного органу є протиправним, оскільки вимога щодо необхідного спеціального стажу визначена без урахування рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019. Водночас суд зазначив, що не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії, у зв`язку з чим зобов`язав повторно розглянути заяву позивача.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції, Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області (далі - ГУ ПФУ в Хмельницькій області) подало апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18.03.2026 та відмовити ОСОБА_1 в задоволенні позову в повному обсязі. За доводами апеляційної скарги, апелянт зазначає, що висновок суду першої інстанції щодо наявності підстав для зарахування до спеціального стажу позивача періоду навчання з 01.09.1996 по 14.08.2000 є протиправним, оскільки це не передбачено чинним законодавством України, адже до спеціального стажу зараховуються лише посади, які дають право на вислугу років. Крім того, апелянт вказує, що навіть при умові зарахування спірного періоду навчання спеціального стажу позивача буде недостатньо для призначення пенсії відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення», оскільки право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти за наявності спеціального стажу не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017.
Не погоджуючись із рішенням суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог щодо призначення пенсії, ОСОБА_1 також подала апеляційну скаргу, у якій просить скасувати рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року в частині зобов`язання повторно розглянути заяву від 03.09.2025 про призначення пенсії за вислугу років та ухвалити в цій частині нове рішення, яким зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області призначити та виплачувати пенсію за вислугою років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення» починаючи з 03 вересня 2025 року. За доводами апеляційної скарги, позивач зазначає, що покладення на пенсійний орган обов`язку повторно розглянути заяву не є ефективним способом захисту, оскільки заява вже пройшла повний цикл розгляду компетентним органом, усі юридично значимі факти встановлені судом, а орган Пенсійного фонду не має альтернативних варіантів правомірної поведінки, окрім призначення пенсії. Позивач посилається на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 18.09.2019 у справі № 750/4607/17, від 03.04.2019 у справі № 826/12123/16, від 22.01.2020 у справі № 520/3939/19, від 27.01.2021 у справі № 1340/4490/18, відповідно до яких у випадку встановлення права особи на пенсію суд зобов`язаний застосувати ефективний спосіб захисту - зобов`язати призначити пенсію.
Інших заяв від учасників справи до суду не надходило.
З урахуванням приписів статті 311 КАС України, суд вирішив розглядати дану справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
Колегія суддів, перевіривши доводи апеляційних скарг та виходячи з меж апеляційного перегляду, визначених статтею 308 Кодексу адміністративного судочинства України, виходить з наступного.
Приписами частин першої – третьої статті 308 КАС України визначено, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Судом першої інстанції та під час апеляційного провадження встановлено, що ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 03.09.2025 звернулась до Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області із заявою про призначення пенсії за вислугу років відповідно до пункту «е» статті 55 Закону України «Про пенсійне забезпечення».
За принципом «екстериторіальності» визначено структурний підрозділ органу, що призначає пенсію - Головне управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, яке уповноважено розглянути подану позивачем заяву.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 221750004857 від 10.09.2025 відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за вислугу років у зв`язку з відсутністю необхідного спеціального стажу роботи (не менше 26 років 6 місяців) на посадах, які дають право на призначення пенсії за вислугу років.
Згідно наданих для призначення пенсії документів страховий стаж позивача складає 28 років 09 місяців 26 днів. Стаж роботи на посадах, що дають право на пенсію за вислугу років станом на 11.10.2017 становить 17 років 10 днів.
Відповідно до копії Диплому серії НОМЕР_1 , позивач з 01.09.1996 по 27.06.2001 навчалася в Кам`янець-Подільському державному педагогічному університеті за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти, українська мова і література та англійська мова та література».
З 01.09.2000 позивач переведена на індивідуальний графік навчання в зв`язку з працевлаштуванням.
Ще до закінчення університету з 15.08.2000 позивач прийнята на роботу вчителем англійської мови Більської загальноосвітньої школи.
Частиною другою статті 19 Конституції України визначено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України встановлено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до частини першої статті 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 № 1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон № 1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон № 1058-IV).
Згідно з пунктом 16 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV, до приведення законодавства України у відповідність із цим Законом закони України та інші нормативно-правові акти застосовуються в частині, що не суперечить цьому Закону.
Відповідно до пункту 2-1 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону № 1058-IV особам, які на день набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» мають вислугу років та стаж, необхідний для призначення пенсії за вислугу років, передбачений статтями 52, 54 та 55 Закону № 1788-XII, пенсія за вислугу років призначається за їхнім зверненням з дотриманням умов, передбачених Законом № 1788-XII.
Закон України від 03.10.2017 № 2148-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо підвищення пенсій» (далі - Закон № 2148-VIII) набрав чинності 11.10.2017.
Тобто, пенсія за вислугу років згідно із нормами Закону № 1788-XII призначається за умови наявності у особи станом на 11.10.2017 визначеного цим Законом страхового і спеціального стажу.
Пунктом «е» статті 55 Закону № 1788-XII (в редакції, чинній до 01.04.2015) було передбачено, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Надалі, з прийняттям Закону України від 02.03.2015 № 213-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» було підвищено спеціальний стаж, необхідний для виходу на пенсію, а з прийняттям Закону України від 24.12.2015 № 911-VIII «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» встановлено раніше не передбачений законодавством вік виходу на пенсію для окремих категорій громадян - 55 років для працівників освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення.
Рішенням від 04.06.2019 № 2-р/2019 Конституційний Суд України визнав такими, що не відповідають Конституції України (є неконституційними), положення пункту «а» статті 54, статті 55 Закону № 1788-XII зі змінами, внесеними Законами України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо пенсійного забезпечення» від 02.03.2015 № 213-VIII, «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України» від 24.12.2015 № 911-VIII. Зазначені положення втратили чинність з дня ухвалення Конституційним Судом України цього Рішення.
Отже, починаючи з 04.06.2019 положення пункту «е» статті 55 Закону № 1788-XII діють у первісній редакції, чинній до внесення змін Законами України від 02.03.2015 № 213-VIII та від 24.12.2015 № 911-VIII, відповідно до якої право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти, охорони здоров`я та соціального забезпечення при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років за переліком, що затверджується у порядку, який визначається Кабінетом Міністрів України, незалежно від віку.
Перелік закладів і установ освіти, охорони здоров`я та соціального захисту і посад, робота на яких дає право на пенсію за вислугу років, затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 04.11.1993 № 909 (далі - Перелік № 909). За змістом Переліку № 909, до переліку посад, які дають право на пенсію за вислугою років, віднесено, зокрема, роботу у загальноосвітніх навчальних закладах на посаді учителя.
Колегія суддів зазначає, що позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за вислугу років 03.09.2025, тобто після прийняття рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019, а відтак пенсійний орган повинен був застосовувати положення пункту «е» частини 1 статті 55 Закону № 1788-XII у первісній редакції, яка визначає, що право на пенсію за вислугу років мають працівники освіти при наявності спеціального стажу роботи від 25 до 30 років незалежно від віку. Тому рішення відповідача в частині визначення необхідного спеціального стажу у розмірі 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017 без урахування рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 є протиправним.
Щодо доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Хмельницькій області про те, що зарахування до спеціального стажу періоду навчання не передбачено чинним законодавством, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини 1 статті 56 Закону № 1788-XII, до стажу роботи зараховується робота, виконувана на підставі трудового договору на підприємствах, в установах, організаціях і кооперативах, незалежно від використовуваних форм власності та господарювання, а також на підставі членства в колгоспах та інших кооперативах, незалежно від характеру й тривалості роботи і тривалості перерв.
Водночас згідно з пунктом «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII до стажу роботи, що дає право на призначення трудових пенсій, зараховуються, зокрема, навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Частиною 4 статті 24 Закону № 1058-IV визначено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до законодавства, яке діяло до 01.01.1992, питання нарахування стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я регламентувалось постановою Ради Міністрів СРСР від 17.12.1959 № 1397, якою були затверджені Перелік закладів, установ та посад, робота на яких давала право на пенсію за вислугу років та Положення про порядок нарахування стажу для призначення пенсії за вислугу років працівникам освіти і охорони здоров`я.
Згідно з пунктом 3 Примітки до Переліку № 909, робота за спеціальністю в закладах, установах і посадах до 1 січня 1992 року, яка давала право на пенсію за вислугу років відповідно до раніше діючого законодавства, зараховується до стажу для призначення пенсії за вислугу років.
Вислуга років є видом спеціального стажу - це період виконання особливого роду трудової діяльності, коли до особи, яка її здійснює, пред`являють особливі вікові, освітні, а також підвищені психічні та фізичні вимоги, при тривалому виконанні якої особа втрачає відповідну професійну працездатність.
Як встановлено судом, позивач з 01.09.1996 по 27.06.2001 навчалася в Кам`янець-Подільському державному педагогічному університеті за спеціальністю «Педагогіка і методика середньої освіти, українська мова і література та англійська мова та література». Ще до закінчення університету з 15.08.2000 позивач прийнята на роботу вчителем англійської мови Більської загальноосвітньої школи, тобто після навчання розпочалася професійна діяльність позивача як працівника освіти. Таким чином, період навчання у університеті також повинен бути врахований до спеціального стажу, що дає право на пенсію за вислугою років, як працівнику освіти.
Суд першої інстанції обґрунтовано зарахував до спеціального стажу позивача період навчання з 01.09.1996 по 14.08.2000 (до дня працевлаштування - 15.08.2000), оскільки навчання у вищому педагогічному навчальному закладі, після якого безпосередньо розпочалася робота за спеціальністю на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років, підлягає зарахуванню до спеціального стажу відповідно до пункту «д» частини 3 статті 56 Закону № 1788-XII та з урахуванням законодавства, що діяло раніше.
Доводи апеляційної скарги ГУ ПФУ в Хмельницькій області про те, що до спеціального стажу зараховуються лише посади, які дають право на вислугу років, не спростовують висновків суду першої інстанції, оскільки чинне законодавство прямо передбачає зарахування до стажу роботи періоду навчання у вищих навчальних закладах (п. «д» ч. 3 ст. 56 Закону № 1788-XII), а після навчання позивач безпосередньо розпочала роботу на посаді, що дає право на пенсію за вислугу років.
Щодо доводів апеляційної скарги ГУ ПФУ в Хмельницькій області про те, що навіть при зарахуванні спірного періоду спеціального стажу позивача буде недостатньо для призначення пенсії, колегія суддів зазначає, що такі доводи ґрунтуються на застосуванні вимоги щодо спеціального стажу не менше 26 років 6 місяців станом на 11.10.2017, тоді як з урахуванням рішення Конституційного Суду України від 04.06.2019 № 2-р/2019 пункт «е» статті 55 Закону № 1788-XII діє у первісній редакції, яка передбачає необхідний спеціальний стаж від 25 до 30 років незалежно від віку. Відтак, зазначені доводи апеляційної скарги є необґрунтованими.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 18.09.2019 у справі № 750/4607/17.
Щодо доводів апеляційної скарги ОСОБА_1 про необхідність зобов`язання пенсійного органу призначити пенсію замість повторного розгляду заяви, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до абзацу 2 частини 4 статті 245 КАС України у випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Відповідно до Закону України «Про пенсійне забезпечення», призначення, розрахунок, нарахування та виплата пенсії здійснюється органами Пенсійного фонду України, тобто відповідач має виключну компетенцію щодо призначення позивачу пенсії. Суд, зобов`язавши пенсійний орган врахувати до стажу роботи спірний період навчання позивача, не може зобов`язати призначити пенсію, оскільки саме на пенсійний орган покладено обов`язок обрахування стажу роботи особи та встановлення всіх необхідних умов для призначення пенсії, зокрема перевірки дотримання умови щодо звільнення з роботи, яка дає право на пенсію за вислугу років, та інших умов, передбачених законодавством.
Разом з тим, колегія суддів враховує, що відповідно до пункту 2.4 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі - Порядок № 22-1), до заяви про призначення пенсії за вислугу років надаються документи, що підтверджують стаж роботи, який дає право на призначення такого виду пенсії. Пенсії за вислугу років призначаються у разі звільнення з роботи, що дає право на цей вид пенсії.
Таким чином, Закон № 1788-XII однією з умов призначення пенсій за вислугу років визначає факт залишення роботи, яка дає право на цю пенсію. Встановлення дотримання цієї та інших умов належить до компетенції пенсійного органу, а не суду. За таких обставин суд першої інстанції обґрунтовано обрав спосіб захисту у вигляді зобов`язання повторно розглянути заяву позивача з урахуванням висновків суду, що відповідає приписам частини 4 статті 245 КАС України.
Посилання позивача на практику Верховного Суду, зокрема постанови від 18.09.2019 у справі № 750/4607/17, від 03.04.2019 у справі № 826/12123/16, від 22.01.2020 у справі № 520/3939/19, від 27.01.2021 у справі № 1340/4490/18, не спростовують правильності обраного судом першої інстанції способу захисту, оскільки у даній справі пенсійний орган при повторному розгляді заяви повинен здійснити обрахування повного спеціального стажу позивача з урахуванням зарахованого судом періоду навчання та перевірити дотримання всіх інших умов, передбачених законодавством для призначення пенсії за вислугу років, що належить до виключної компетенції пенсійного органу.
Підсумовуючи наведене, колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про протиправність рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 221750004857 від 10.09.2025, про необхідність зарахування до спеціального стажу позивача періоду навчання в Кам`янець-Подільському державному педагогічному університеті з 01.09.1996 по 14.08.2000, а також про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України у Хмельницькій області повторно розглянути заяву позивача від 03.09.2025 про призначення пенсії за вислугу років з урахуванням висновків суду.
Оскільки доводи апеляційних скарг не спростовують висновків суду першої інстанції, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції ухвалив оскаржуване рішення відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права, а тому підстави для його скасування або зміни відсутні.
Апеляційний суд враховує усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (див. п.п. 29–30 рішення ЄСПЛ у справі «Руїз Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain), заява № 18390/91, від 09.12.1994). При цьому, право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (див. пункт 30 рішення ЄСПЛ у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), заява № 49684/99, від 27.09.2001).
Відповідно до приписів пункту 1 частини 1 статей 315, 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. Таким чином, колегія суддів вважає, що апеляційні скарги підлягають залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Щодо розподілу судових витрат, то такий у відповідності до положень статті 139 КАС України не здійснюється. 
Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
П О С Т А Н О В И В :
апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Хмельницькій області та ОСОБА_1 залишити без задоволення, а рішення Хмельницького окружного адміністративного суду від 18 березня 2026 року - без змін.
Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та оскарженню не підлягає. 

Головуючий	 		Томчук А.В.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Драчук Т. О.    Савицька Н.В.