ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 травня 2026 року	Львів	Справа № 260/9985/25 пров. № А/857/15613/26	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:

головуючий-суддя Довга О.І.,
суддя Запотічний І.І., 
суддя Хобор Р.Б.

розглянувши у порядку письмового провадження в м.Львові апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 на рішення Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі № 260/9985/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, ІНФОРМАЦІЯ_2 про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії (головуючий суддя Дору Ю.Ю., м. Ужгород, спрощене позовне провадження), 
В С Т А Н О В И В:
10.12.2025 ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) звернувся в суд першої інстанції з адміністративним позовом до ІНФОРМАЦІЯ_1 , Військової частини НОМЕР_1 , третя особа яка не заявляє самостійні вимоги на предмет спору ІНФОРМАЦІЯ_2 (далі – ІНФОРМАЦІЯ_3 у АДРЕСА_1 ), в якому просив:
- визнати протиправним та скасувати наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2025 №703 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) в частині призову та направлення для проходження військової служби громадянина ОСОБА_1 , 1988 року народження, ВОС 917271А, НОМЕР_2 до Військової частини НОМЕР_1 ;
- визнати протиправним та скасувати наказ т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 № 211 від 25.07.2025 в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 громадянина ОСОБА_1 , 1988 року народження, ВОС НОМЕР_3 ;
- зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 виключити солдата ОСОБА_1 , 1988 року народження, ВОС 917271А, НОМЕР_2 зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначав, що бездіяльність ІНФОРМАЦІЯ_2 по наданню/направленню позивачу довідки про надання відстрочки та не внесення інформації про надання такої відстрочки до Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів призвела до порушення прав ОСОБА_1 на відстрочку від мобілізації, право на яке було підтверджено рішенням відповідної комісії, та як наслідок призвело до його мобілізації 24.07.2025 на підставі спірного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 та направлено до Військової частини НОМЕР_1 .
Рішенням Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі № 260/9985/25 адміністративний позов задоволено:
- визнано протиправним та скасовано наказ начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2025 № 703 (з питань мобілізаційної підготовки, мобілізаційної готовності та мобілізації) в частині призову та направлення для проходження військової служби громадянина ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 ;
- визнано протиправним та скасовано наказ т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 № 211 від 25.07.2025 в частині зарахування до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 громадянина ОСОБА_1 ;
- зобов`язано Військову частину НОМЕР_1 звільнити ОСОБА_1 із військової служби та виключити його зі списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 .
Висновки суду першої інстанції зводяться до того, що на момент прийняття спірного наказу ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2025 у позивача була відстрочка від мобілізації, відтак такий наказ є протиправним. Щодо позовних вимог про визнання протиправним та скасування наказу т.в.о. командира Військової частини НОМЕР_1 № 211 від 25.07.2025 в частині зарахування позивача до списків особового складу Військової частини НОМЕР_1 суд першої інстанції зазначив, що неправомірні рішення відповідачів пов`язані із проходження військової служби, зумовили протиправну мобілізацію позивача, а тому така вимога підлягає задоволенню.
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, Військова частина НОМЕР_1 подала апеляційну скаргу, в якій покликаючись на порушення норм матеріального та процесуального права, просить суд скасувати оскаржене рішення та прийняти нове, яким у задоволенні позовних вимог заявлених до неї відмовити.
Неправильність висновків суду першої інстанції відповідач обґрунтовує покликаннями на те, що право на відстрочку від призову на військову службу повинно бути реалізоване військовозобов`язаним шляхом вчинення ним активних дій та оформлення його у відповідний спосіб уповноваженим органом, а реалізація такого права може бути здійснена лише до моменту набуття ним статусу військовослужбовця. За змістом і метою відстрочка від призову на військову службу не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби. Факт наявності або спору щодо підстав для відстрочки після того, як особа вже була призвана, відправлена до військової частини та набула статусу військовослужбовця, не може сам собою розглядатися як підстава для звільнення з військової служби поза статтею 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу». 
Крім того, зазначає що чинним законодавством не передбачено звільнення з військової служби шляхом скасування вже реалізованого наказу про призов або вже реалізованого стройового наказу про зарахування до списків особового складу. Після реалізації наказу про призов і наказу про зарахування до списків особового складу виникають уже нові правовідносини проходження військової служби, які регулюються іншими нормами права. 
Вважає, що відновлення порушеного права у такій категорії спорів повинно відбуватися в межах спірних правовідносин і за участю їхніх учасників. Зобов`язання ж військової частини звільнити особу з військової служби та виключити її зі списків особового складу виходить за межі правовідносин щодо процедури призову під час мобілізації і втручається в інші правовідносини, врегульовані іншими нормативними актами.
З покликанням на позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 05.02.2025 в справі №160/2592/23, скаржник вважає, що процедура призову військовозобов`язаного на військову службу під час мобілізації є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинює відновлення попереднього становища особи, призваної на військову службу, шляхом її звільнення. 
Відзив на апеляційну скаргу не поданий.
На підставі пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України розгляд справи здійснюється у порядку письмового провадження.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи та доводи апеляційної скарги, суд приходить до висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення з огляду на наступне.
Апеляційний суд з`ясував, що 24.07.2025 службовцями ІНФОРМАЦІЯ_1 проведено перевірку військово-облікових документів ОСОБА_1 , за результатами якої було встановлено, що позивач знаходиться на військовому обліку в ІНФОРМАЦІЯ_4 без відомостей про наявність підстав для відстрочки, та перебуває у розшуку за невиконання законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію у зв`язку з неявкою за повісткою до згаданого вже центру комплектування в АДРЕСА_1 .
У зв`язку з тим, що позивач, згідно висновку військово-лікарської комісії від 15.01.2025 уже був визнаний придатним до військової служби, та у нього, згідно відомостей Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів (далі - Реєстр), відсутні відомості про надання відстрочки, наказом начальника ІНФОРМАЦІЯ_1 від 24.07.2025 ОСОБА_1 призвано на військову службу під час мобілізації та направлено до Військової частини НОМЕР_1 .
Разом з тим, зазначеним вище обставинам передувало звернення позивача 26.06.2025 до ІНФОРМАЦІЯ_5 в м Києві із заявою про надання йому відстрочки від призову на військову службу під час мобілізації. Відповідно до Довідки №46 від 20.06.2025, виданої Київським державним музичним ліцеєм ім. М.В. Лисенка, позивач працює за основним місцем роботи на посаді викладача і концертмейстера класу ударних інструментів з 18.03.2025.
Надалі, як позивачу стало відомо з відповіді ІНФОРМАЦІЯ_5 в м. Києві від 08.10.2025 вих. №8983 на адвокатський запит, Комісія ІНФОРМАЦІЯ_6 , відповідно до п. 60 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, та відповідно до протоколу від 26.06.2025 №2606-25 на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» надала позивачу відстрочку від призову на військову службу терміном до 07.08.2025. В той же час, зазначено, що ОСОБА_1 порушив правила військового обліку, а відтак дані про відстрочку до реєстру внесені не були.
Не погоджуючись з такими діями відповідачів, вважаючи що рішення про мобілізацію прийнято незаконно, всупереч наявній та чинній на момент прийняття спірних рішень відстрочці від призову позивач звернувся до суду з відповідним адміністративним позовом.
Перевіряючи правильність висновків суду першої інстанції апеляційний суд зазначає наступне.
За правилами ст. 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Матеріалами справи підтверджується, та не оспорюється скаржником, що рішенням Комісії ІНФОРМАЦІЯ_6 на підставі п.2 ч.3 ст.23 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» позивачу надана відстрочка від призову на військову службу до 07.08.2025. Тобто на момент прийняття спірних у цій справі рішень відповідачів позивач мав чинну відстрочку та відповідно не підлягав призову. Відсутність відомостей про таку відстрочку в Реєстрі, як з`ясовано судом, зумовлена діями ІНФОРМАЦІЯ_5 у АДРЕСА_1 , який не вніс відповідні відомості до Реєстру з огляду на порушення позивачем правил військового обліку. Зазначені відомості вказані у відповіді ІНФОРМАЦІЯ_4 від 08.10.2025 за вих. №898,3 наданій на адвокатський запит представника позивача.
За змістом доводів та вимог апеляційної скарги узагальнено позиція скаржника зводиться до того, що відстрочка від призову на військову службу не стосується правовідносин, пов`язаних зі звільненням військовослужбовців із військової служби. Реалізація наказу про призов і наказу про зарахування до списків особового складу виникають уже нові правовідносини проходження військової служби, які регулюються іншими нормами права, а відтак навіть скасування наказу в частині призову та направлення для проходження військової служби громадянина ОСОБА_1 не є підставою для відновлення попереднього становище особи.
В контексті такої позиції скаржника апеляційний суд зазначає наступне.
Військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності.
Згідно із частиною 6 статті 2 цього Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу», одним з видів військової служби є військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період.
Положенням про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженим Указом Президента України від 10.12.2008 за №1153/2008 визначається порядок проходження громадянами У країни військової служби у Збройних Силах України та регулюються питання, пов`язані з виконанням громадянами військового обов`язку в запасі.
За змістом пункту 5 Положення №1153/2008 громадяни, які проходять військову службу, є військовослужбовцями Збройних Сил України. Статус військовослужбовця підтверджується документом, що посвідчує особу.
Форма та порядок його видачі встановлюються Міністерством оборони України Наказом Міністерства оборони України від 15.09.2022 за №280, зареєстровано у Міністерстві юстиції України 14.11.2022 за №1407/38743, затверджено Інструкцію з організації обліку особового складу в системі Міністерства оборони України, яка визначає організацію і порядок обліку військовослужбовців та працівників в органах військового управління, з`єднаннях, військових частинах, вищих військових навчальних закладах та військових навчальних підрозділах закладів вищої освіти, установах та організаціях Збройних Сил України (надалі по тексту також - Інструкція 280).
Військовослужбовці військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період зараховуються в день прибуття до списків особового складу військової частини в порядку, установленому пунктами 13 і 14 розділу II цієї Інструкції.
Первинне призначення на посади військовослужбовців військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період, а також призначення (переміщення) військовослужбовців, які перебувають на військовій службі, відповідно до їх мобілізаційного призначення за мобілізаційним планом, здійснюються наказом командира військової частини по стройовій частині незалежно від номенклатури посад для призначення. Накази по стройовій частині видаються всіма військовими частинами, що формуються та утримуються на окремому штаті. 
Пунктом 14 Розділу ІІ Інструкції №280 встановлено, що зарахування до списків особового складу військової частини прибулого особового складу (або прийому на роботу працівників) здійснюється наказом по стройовій частині у день їх прибуття (прийому на роботу) до військової частини.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують військовослужбовця.
За змістом пунктів 1, 2, 8 Розділу V вказаної Інструкції військовослужбовці, які переміщуються по службі з одних військових частин до інших, під час прямування до них рахуються як поповнення. Відправлення поповнення здійснюється як у складі команд, так і поодинці. Під час відправки поповнення з одних військових частин до інших у складі команди на всіх відправлених обов`язково мають бути такі документи, зокрема, іменний список або припис (в якому вказується, коли, кому та за яким вихідним номером вислано їх особові справи) на відправлених - у старшого команди. Прийом поповнення проводиться поіменно, за іменним списком на поповнення, отриманим від старшого команди. Приймати поповнення без поіменної перевірки заборонено. Слід зазначити, що організація обліку та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Підставою для видання наказу про зарахування особового складу до списків військової частини є, зокрема, для військовослужбовців - іменні списки команд, приписи і документи, що посвідчують військовослужбовців.
Організація обліку та призову громадян на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період покладена на територіальні центри комплектування та соціальної підтримки.
Водночас, зарахування до списків особового складу військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини.
Відповідне зарахування здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки, а в разі переміщення військовослужбовця до нового місця служби на підставі іменних списків або припису, виданих військовою частиною звідки вибув військовослужбовець.
Згідно з пунктом 6 Положення №1153/2008 початок і закінчення проходження військової служби, строки військової служби, а також граничний вік перебування на ній визначено Законом України «Про військовий обов`язок і військову службу». Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 24 Закону №2232-XII початком проходження військової служби вважається день відправлення у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або день прибуття до Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, відповідних підрозділів розвідувальних органів України для громадян, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період та на військову службу за призовом осіб офіцерського складу.
Тобто для громадян України, призваних на військову службу під час мобілізації, на особливий період їх правовий статус військовозобов`язаного змінюється на правовий статус військовослужбовця з дня відправлення громадянина у військову частину з відповідного районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки, тобто дня, який встановлений у наказі про їх призов на військову службу.
Визнання протиправним та скасування наказу про призов громадянина України на військову службу під час мобілізації має своїми правовими наслідками:
-зміну правового статусу з військовослужбовця на військовозобов`язаного;
-протиправність решти актів індивідуальної дії (наказів), що пов`язані з проходженням ним військової служби, оскільки вони є похідними від відповідного наказу про призов.
Зазначений підхід передбачає автоматичну оцінку наступних рішень суб`єктів по всьому ланцюгу правовідносин безпосередньо пов`язаних між собою, як похідних від первинного рішення, з якого всі наступні слідують, незважаючи навіть на правомірну поведінку учасників відносин, залучених на реалізацію такого протиправного рішення.
Юридичні наслідки порушень прав особи, допущені внаслідок протиправності рішення чи дій суб`єкта владних повноважень, породжує необхідність виправлення таких помилок як необхідний захід, який поверне сторін в правовий стан, що мав місце до моменту порушення.
Разом з тим, зарахування до штату військової частини та виключення з нього здійснюється наказами по стройовій частині відповідної військової частини. Відповідне зарахуванням здійснюється не на власний розсуд, а на підставі іменних списків команд, які надходять від територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
При виданні наказу про зарахування позивача до списків особового складу військової частини командир Військової частини НОМЕР_1 не мав підстав піддавати сумніву, що направляючи позивача до військової частини районний територіальний центр комплектування та соціальної підтримки здійснив всі передбачені законом заходи, спрямовані на встановлення наявності/відсутності законних підстав для його мобілізації на військову службу.
В той же час прийняття наказу в частині призову та направлення для проходження військової служби позивача, який судом визнано протиправним, мало наслідком прийняття Військовою частиною НОМЕР_1 наказу №211 від 25.07.2025 року, яким позивача зараховано до списків її особового складу.
Незважаючи на той факт, що після видання оскаржуваного наказу, такий наказ вичерпав свою дію реалізацією, позивач не позбавлений права в судовому порядку оскаржити індивідуальний акт суб`єкта владних повноважень, який безпосередньо стосується його прав та законних інтересів.
Право на оскарження індивідуального акта суб`єкта владних повноважень надано особі, щодо якої цей акт виданий або прав, свобод та інтересів якої він безпосередньо стосується. Це кореспондується з тим, що захисту адміністративним судом підлягає фактично порушене право особи в публічно-правових відносинах із суб`єктом владних повноважень при здійсненні ним визначених чинним законодавством владних управлінських функцій, а не відновлення законності та правопорядку в публічних правовідносинах.
Подібний правовий висновок висловлено Великою Палатою Верховного Суду, зокрема, у постановах від 06 жовтня 2021 року у справі №9901/26/21, від 03 листопада 2021 року у справі №9901/226/21, від 02 лютого 2022 року у справі № 9901/256/21, від 16 березня 2023 року у справі № 9901/494/21, від 06 квітня 2023 року у справі № 990/152/22, від 14 вересня 2023 року у справі №990/73/23.
Можливість оскарження актів індивідуальної дії не шкодить самій суті права на доступ до суду, оскільки ці акти можуть бути оскаржені в суді їхніми адресатами, тобто суб`єктами, для яких відповідні акти створюють права та/чи обов`язки. Тобто індивідуально-правові акти можуть бути предметом оскарження в адміністративній справі.
Отже, у разі видання суб`єктом владних повноважень, в даному випадку начальником ІНФОРМАЦІЯ_7 наказу про призов позивача на військову службу за мобілізацією, позивач, враховуючи очевидну протиправність видання такого наказу (наявність у нього відстрочки від проходження військової служби), має законне право звернутись до суду з позовом про визнання протиправним та скасування наказу в частині, яка безпосередньо стосується позивача, що ним (позивачем) фактично і було зроблено у даній справі, а тому застосування правових норм щодо оскарження індивідуально-правових актів є помилковим, а тому доводи апелянта в цій частині є безпідставними.
Колегія суддів з урахуванням вищевикладеного приходить до висновку, що такий спосіб судового захисту як визнання протиправним та скасування оскаржуваного наказу, є ефективним та належним, не призводить до порушення публічних правовідносин щодо проходження громадянами військової служби за мобілізацією, а навпаки дозволяє попередити в майбутньому порушення прав та законних інтересів позивача
Незаконна мобілізація може порушувати права громадян, зокрема право на свободу та право на обрання форми служби. Захист цих прав може включати звернення до суду, а також право на звільнення з військової служби, якщо незаконна мобілізація є наслідком порушення закону.
Закон України «Про виконання рішень та застосування практики ЄСПЛ» передбачено форми виконання Україною рішень ЄСПЛ, якими констатовано порушення Україною Конвенції, зокрема: вжиття заходів загального характеру; виплата заявнику відшкодування та вжиття додаткових заходів індивідуального характеру.
Вказана позиція неодноразово висловлювалась Верховним Судом та відповідає доктрині під умовною назвою «плоди отруйного дерева», сформульованій Європейським судом з прав людини у справах «Гефген проти Німеччини», «Нечипорук і Йонкало проти України», «Яременко проти України», відповідно до якої якщо джерело доказів є неналежним, то всі докази, отримані з цих джерел, будуть такими ж. Докази, отримані з порушенням встановленого порядку, призводять до несправедливості процесу в цілому, незалежно від їх доказової сили.
Зазначена доктрина передбачає оцінку не лише кожного засобу доказування автономно, а і всього ланцюга безпосередньо пов`язаних між собою доказів, з яких одні випливають з інших та є похідними від них. Критерієм віднесення доказів до «плодів отруєного дерева» є наявність достатніх підстав вважати, що відповідні відомості не були б отримані за відсутності інформації, одержаної незаконним шляхом.
Іншими слова неправомірні діяння, не можуть породжувати правомірний результат.
При цьому, позивач правомірно вказав, що чинне законодавство не містить положень, які б дозволяли суб`єкту владних повноважень діяти на власний розсуд, видати акти індивідуальної дії, які є очевидно протиправними, не дозволяють мобілізовувати працівника, який має відстрочку від проходження військової служби та направляти його до військової частини.
Так, суд першої інстанції правомірно звернув увагу, що хоч Законом України «Про військовий обов`язок та військову службу» не передбачено такої підстави для звільнення з військової служби як незаконна мобілізація, проте, проходження військової служби є безпосереднім наслідком від наказу про мобілізацію, а отже з метою ефективного захисту порушеного права позивача та повного його відновлення буде зобов`язання військової частини НОМЕР_1 про звільнення позивача від проходження військової служби та виключення його зі списків особового складу.
Щодо доводів апелянта, що процедура призиву військовозобов`язаного на військову службу за мобілізацією є незворотною, тобто такою, що вже відбулася, а визнання процедури призову протиправною не спричинить відновлення попереднього становища особи, яка була призвана на військову службу, з посиланням на висновки Верховного Суду висловлені у постанові від 05.02.2025 по справі №160/2592/23, то колегія суддів не приймає її до уваги, оскільки кожна справа має свої особливості, свої індивідуальні обставини, які встановлюються на підставі доказів.
У справі на яку покликається скаржник, основний акцент позивача-військовослужбовця був на тому, що він не проходив військово-лікарську комісію, у вищезазначеній справі позивач оскаржував не акт індивідуальної дії (наказ начальника районного ТЦК та СП про мобілізацію позивача), а дії щодо порушення, допущені під час процедури проведення ВЛК. Позивач у цій оскаржує саме акт індивідуальної дії в частині, яка безпосередньо його стосується, предметом судового розгляду у даній справі не було дослідження процедури проведення військово-лікарської комісії та/ або інших дій (бездіяльності) районного ТЦК та СП, тобто справи не є тотожними.
При цьому, висновки Верховного суду про визнання процедури призову незворотною, не є зразковим, а стосується конкретного випадку військовослужбовця, який майже через рік звернувся до суду з позовом про не проходження ВЛК, а тому колегія суддів не вбачає підстав для прийняття до уваги такі посилання апелянта.
Отже, суд першої інстанції дійшов до обґрунтованого та законного висновку про задоволення позовних вимог ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 , а обраний позивачем спосіб судового захисту є ефективними, належними та спрямованими на повне і остаточне відновлення порушених з боку суб`єкта владних повноважень прав та законних інтересів.
В розумінні ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним, обґрунтованим та відповідати завданню адміністративного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Відповідно до ст. 316 Кодексу адміністративного судочинства України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись ст. ст. 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд, -
П О С Т А Н О В И В:
апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 залишити без задоволення, а Закарпатського окружного адміністративного суду від 10 лютого 2026 року у справі №260/9985/25 – без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом другим частини п`ятої статті 328 КАС України. 

Головуючий суддя	 	О. І. Довга 	
судді	 	І. І. Запотічний 	
 	 	Р. Б. Хобор