Справа № 155/607/26 
Провадження № 2/161/5701/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 липня 2026 року м. Луцьк

Луцький міськрайонний суд Волинської області в складі головуючого судді Черняка В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у письмовому провадженні в місті Луцьку цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -
В С Т А Н О В И В:

Позивач через свого представника звернувся до суду з цим позовом.
Свій позов мотивує тим, що 10.08.2025 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1586-9728, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 11000 грн., із заявленим строком кредитування на 300 днів, зі зниженою ставкою – 0,90 % та зі стандартною ставкою – 1 %. ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" виконало свою частину умов кредитного договору у повному обсязі. Разом з тим, відповідач порушила взяті на себе зобов`язання, у зв`язку з чим у нього станом на 24.02.2026 року виникла перед позивачем заборгованість в загальному розмірі 40126 грн. з яких: прострочена заборгованість – 11000 грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 21516 грн., зоборгованість за комісією – 2200 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 5500 грн.
З наведених мотивів та підстав позивач просить суд стягнути з відповідача на його користь заборгованість у зазначеному розмірі, а також суму судових витрат у справі.
19.05.2026 року справа надійшла до Луцького міськрайонного суду Волинської області (передано за підсудністю згідно ухвали судді Горохівського районного суду Волинської області Сметани В.М. від 21.04.2026 року).
Ухвалою суду від 22.05.2025 року у справі було відкрито провадження та призначено розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Відповідно ч.8 ст.128, п.5 ч.6 ст.272 ЦПК України відповідачу будо направлено ухвалу про відкриття провадження у справі та позовну заяву з додатками до неї та роз`яснено його право подати відзив на позовну заяву і всі наявні докази, що підтверджують заперечення проти позову протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали суду про відкриття провадження у справі.
24.06.2026 року на адресу суду надійшов відзив відповідача, в якому останній заперечує проти позову. Вказує, що позивач не сплатив судовий збір у встановленому законом порядку. Доказів підписання ним договору не надано, договір є нікчемним. 
Клопотань від жодної із сторін про розгляд справи в судовому засіданні з повідомленням сторін не надходило, а тому відповідно до ч. 5 ст. 279 ЦПК України суд розглядає справу за наявними у справі матеріалами.
Суд, дослідивши матеріали справи в їх сукупності, встановив наступні обставини та відповідні їм правовідносини.
Згідно з ч. 3 ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Щодо зауважень відповідача про недотримання позивачем вимог законодавства при сплаті судового збору, суд зазначає наступне.
Згідно ухвали судді Горохівського районного суду Волинської області Сметани В.М. від 21.04.2026 року справу було передано за підсудністю до Луцького міськрайонного суду Волинської області за відомим місцем реєстрації відповідача (а.с.13,14).
При зверненні до суду позивачем сплачено судовий збір у встановленому законом порядку в сумі 266,40 грн. (а.с.1), зарахування вказаного платежу перевірено відповідальним працівником суду (а.с.19). Позов подано в електронному вигляді через підсистему «Електронний Суд», відтак, коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору застосовано згідно ч. 3 ст. 4 ЗУ «Про судовий збір».
Отже, суд відхиляє заперечення відповідача в цій частині як безпідставні та необгрунтовані.
Судом встановлено, що 10.08.2025 року між ТзОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 було укладено Договір про відкриття кредитної лінії № 1586-9728, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 11000 грн., із заявленим строком кредитування на 300 днів, зі зниженою ставкою – 0,90 % та зі стандартною ставкою – 1 % (а.с. 23-33). 
Договір підписано Відповідачем за допомогою електронного підпису одноразовим ідентифікатором (одноразовим паролем) А9212. Договір містить особисті дані Відповідача, зокрема, серію та номер паспорта, ідентифікаційний номер, адресу проживання, номер особистого електронного платіжного засобу, а також електронну адресу (п.13 Договору «Реквізити сторін).
ТОВ «ФК «Контрактовий Дім» своїм листом повідомило ТОВ «Укр Кредит Фінанс» про перерахування коштів у сумі 11000 грн., на картку за договором № 1586-9728 від 10.08.2025 року (а.с.34,35).
Отже, між сторонами було досягнуто згоди щодо всіх істотних умов кредитного договору, який оформлений сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису.
Відповідно до статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановленим договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
За приписами ч.1, ч. 2 ст. 639 ЦК України договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлені законом. Якщо сторони домовились укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для даного виду договорів не вимагається. Договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Верховний Суд у постанові від 12 січня 2021 року у справі №524/5556/19 дійшов висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України або ГК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (ст.ст. 205, 207 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом, аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису (при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або сім-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
Матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності договору.
Доводи відповідача на безпідставність вимог позивача через відсутність підписаного відповідачем договору про надання коштів у позику, суд вважає неспроможними, оскільки усі істотні умови договору, підписані відповідачем електронним підписом.
Юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму (ст.8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг»).
Твердження Відповідача щодо нібито не підписання та не укладення ним зазначеного Договору, спростовується наявною у матеріалах справи інформацією щодо особистих та контактних даних Відповідача (ідентифікаційні дані Відповідача, включно з адресою, серією та номером паспорта, ідентифікаційним номером, номером особистого електронного платіжного засобу та електронна адреса містяться у змісті договору, зокрема у пункті 13 «Реквізити сторін»)
Суд враховує, що Позивач, з урахуванням перерахування коштів на карту Позичальника, не володіє та не може володіти первинними бухгалтерськими документами, оскільки не є банківською установою, а має статус фінансової установи, яка здійснює господарську діяльність з надання фінансових послуг, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, без відкриття рахунку з використанням операторів послуг платіжної інфраструктури, які і займались перерахуванням коштів.
Встановлені обставини спростовують твердження відповідача щодо відсутності факту перерахунку коштів на його рахунок.
Статтею 629 ЦК України встановлено, що договір є обов`язковим для виконання сторонами.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач належним чином не виконав взяті на себе зобов`язання за договором, на момент звернення позивача до суду та розгляду справи по суті, відповідач, в порушення вимог ст. 1054 ЦК України, грошові кошти за кредитним договором не повернув.
Станом на 24.02.2026 року заборгованість відповідача складала 40216 грн. з яких: прострочена заборгованість – 11000грн., прострочена заборгованість за нарахованими процентами- 21516грн., зоборгованість за комісією – 2200 грн., заборгованість за процентами річних на підставі ст. 625 ЦК – 5500 грн.
За змістом ст.ст. 526, 530 ЦК України, зобов`язання повинно виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а якщо у зобов`язанні встановлений термін його виконання, то воно підлягає виконанню у цей термін.
Відповідно до ст. 1050 ЦК України, якщо позичальник своєчасно не повернув суму позики, він зобов`язаний сплатити грошову суму відповідно до ст. 625 цього Кодексу.
Відповідно до ч. 1 ст. 527 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Частиною 1 ст. 610 ЦК України встановлено, що порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання (ст. 625 ЦК України).
Суд зауважує, що умови укладеного кредитного договору були погоджені у встановленому законом порядку і Відповідач проти них не заперечував, в тому числі і щодо процентної ставки за користування кредитом, що підтверджується його підписом шляхом введення одноразового ідентифікатора (одноразового паролю) у Договорі про відкриття кредитної лінії.
Розмір відсотків нараховано в межах строку кредитування та згідно графіку платежів за договором (п. 4.6, п.4.10, п.4.12, п. 4.16 кредитного договору).
Будь-яких доказів, які б спростовували проведений позивачем розрахунок заборгованості за вказаним кредитним договором, відповідачем по справі суду надано не було (альтернативного розрахунку заборгованості чи доказів сплати заборгованості не надано).
Враховуючи вищевикладене, позовні вимоги в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та відсотками підлягають до задоволення.
Комісія за надання кредиту передбачена п. 4.7 кредитного договору.
Закон України «Про споживче кредитування» передбачає право кредитодавця встановлювати у кредитному договорі комісію, зокрема за надання кредиту.
З Кредитного договору вбачається, що кредитором встановлена одноразова комісія саме за надання кредиту, а не за його обслуговування, відповідач, підписуючи кредитний договір, погодився з цією умовою договору, а тому виходячи із положень чинного законодавства та існуючої судової практики Верховного Суду, суд дійшов висновку про задоволення вимог позову в частині стягнення комісії за надання кредиту.
Щодо стягнення з відповідача на користь позивача неустойки в розмірі 5500 грн. за неналежне виконання зобов`язання суд зазначає таке.
Згідно з пунктом 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 в Україні введено воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, а в подальшому його дія неодноразово продовжувалася. Дія воєнного стану в Україні наразі триває.
Оскільки неустойка позивачем нарахована у період дії в Україні воєнного стану, то відповідач на підставі п. 18 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України звільняється від обов`язку її сплати.
Відтак, вимоги позову про стягнення неустойки до задоволення не підлягають.
З наведених мотивів, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову.
Доказів наявності підстав звільнення від сплати судового збору згідно положень Закону України «Про судовий збір» відповідачем не надано.
На підставі ч. 1 ст.141 ЦПК України із відповідача на користь позивача підлягає до стягнення судовий збір в розмірі 2298,29 грн.(34716 грн. х 2662,40 грн./ 40216 грн.).
На підставі ст.ст. 509,526,527,530,1048,1050,1054 ЦК України, керуючись ст.ст. 12,77,81,141,247,259,263-268, 280, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В:
Позов задовольнити частково.
Стягнути зіОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1586-9728 від 10.08.2025 року у розмірі 34 716 (тридцять чотири тисячі сімсот шістнадцять) грн. 00 коп.
Стягнути зіОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» судовий збір у розмірі 2298 (дві тисячі двісті дев`яносто вісім) грн. 29 коп.
В задоволенні решти вимог відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку для подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Волинського апеляційного суду. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складання, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (01133, м. Київ, б-р Лесі Українки, 26, офіс 407, код ЄДРПОУ: 38548598).
Відповідач: ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ).
Повний текст рішення суду складено та підписано 06 липня 2026 року.

Суддя Луцького міськрайонного суду
Волинської області        В.В. Черняк