Справа № 336/6340/25
Пр. 2/336/314/2026 
24.06.26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
(заочне)
24 червня 2026 року    м.Запоріжжя
Шевченківський районний суд м.Запоріжжя в складі: головуючого судді Вайнраух Л.А., за участі секретарки судового засідання Коваль О.В., розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду в м.Запоріжжі у порядку загального позовного провадження цивільну справу №336/6340/25 за позовом виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області як органу опіки та піклування, поданим в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав, 
за відсутності сторін, третіх осіб та їх представників, -

В С Т А Н О В И В :

Представник позивача адвокат Мідяний Є.О. відповідно до ст.165 СК України, представляючи інтереси виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області як органу опіки та піклування, в інтересах малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 08.07.2025 звернувся до суду із зазначеною позовною заявою, за змістом якої просить позбавити відповідача батьківських прав відносно неповнолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
За змістом позову ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , є батьком ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Матір?ю дитини є ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_5 . Батьки дитини перебували в шлюбі з 08.10.2011, який рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.12.2013 розірвано, але після розірвання шлюбу продовжували проживати разом. Згідно з заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 25.07.2016 у справі N323/2298/16 стягнуто з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі по 600,00 грн. щомісячно, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.06.2016. У позовній заяві наголошено, що згідно з листом від 16.03.2017 N2855 Оріхівського районного відділу Державної виконавчої служби у них на виконанні перебував виконавчий лист про стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_4 станом на 01.03.2017 сумарна заборгованість з аліментів перевищувала суму відповідних платежів за три місяці, у зв?язку з чим ОСОБА_4 пропонувалося звернутися до правоохоронних органів.
Також представник позивача зазначає, що на початку 2018 року ОСОБА_3 виїхав до РФ та повідомив ОСОБА_4 , що не збирається повертатися. Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 29.08.2019 у справі №323/1238/19 визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 .
Так, після смерті матері ОСОБА_4 з кінця 2024 року ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , тимчасово влаштований в родину бабусі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка наразі займається вихованням, лікуванням, навчанням та утриманням дитини. Батько дитини (відповідач) жодної участі у вихованні та розвитку, забезпеченні та навчанні дитин не приймає.
На підставі наведеного, виходячи з інтересів дитини, оскільки відповідач свідомо самоусунувся від виконання батьківських обов`язків з виховання, розвитку, навчання, лікування та матеріального забезпечення дітей, не виходять на зв`язок, з підстав, передбачених ст. 164-166, 180-182 СК України, ст.11,12 Закону України «Про охорону дитинства», представник позивача просить задовольнити позов.
Ухвалою судді від 07.10.2025 постановлено прийняти позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі, розгляд справи проводити в порядку загального позовного провадження у відкритому підготовчому судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін, виклик відповідача у справі здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою. Визначено дату, час і місце проведення підготовчого засідання, крім того, визначено відповідачу 15-денний строк з дня вручення ухвали для подання відзиву на позовну заяву. У зазначений строк відповідач має право надіслати суду відзив на позовну заяву, який повинен відповідати вимогам ст.178 ЦПК України, і всі письмові та електронні докази (які можливо доставити до суду), висновки експертів і заяви свідків, що підтверджують обставини, на яких ґрунтуються заперечення відповідача, якщо такі докази не надані позивачем. Роз?яснено, що відповідно до ч.4 ст.178 ЦПК України, одночасно з надісланням (наданням) відзиву до суду, копію відзиву та доданих до нього документів відповідач зобов`язаний надіслати іншим учасникам справи. У разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами (ч. 8 ст. 178 ЦПК України). Згідно з ч.1 ст.193 ЦПК України ухвалою суду роз?яснено, що у строк для подання відзиву відповідач має право пред`явити зустрічний позов. Встановлено позивачу 5-денний строк з дня отримання відзиву для подання відповіді на відзив, яка має відповідати вимогам ч.3-5 ст.178 ЦПК України, копія якої одночасно з поданням до суду повинна бути надіслана іншим учасникам справи..
Згідно з ч.7 ст.147 Закону України "Про судоустрій і статус суддів" у разі неможливості здійснення правосуддя судом з об`єктивних причин під час воєнного або надзвичайного стану, у зв`язку зі стихійним лихом, військовими діями, заходами щодо боротьби з тероризмом або іншими надзвичайними обставинами може бути змінено територіальну підсудність судових справ, що розглядаються в такому суді, за рішенням Вищої ради правосуддя, що ухвалюється за поданням Голови Верховного Суду, шляхом її передачі до суду, який найбільш територіально наближений до суду, який не може здійснювати правосуддя, або іншого визначеного суду. У разі неможливості здійснення Вищою радою правосуддя такого повноваження воно здійснюється за розпорядженням Голови Верховного Суду. Відповідне рішення є також підставою для передачі усіх справ, які перебували на розгляді суду, територіальна підсудність якого змінюється.
Так, відповідно до розпорядження Голови Верховного Суду від 10.05.2022 №29/09-22 змінено територіальну підсудність судових справ Оріхівського районного суду Запорізької області у зв`язку із неможливістю здійснення правосуддя під час воєнного стану до Шевченківського районного суду м. Запоріжжя.
Ухвалою суду від 17.02.2026 постановлено закрити підготовче провадження у цивільній справі, призначено її до судового розгляду по суті у відкритому судовому засіданні. Постановлено про дату, час та місце проведення судового засідання повідомити учасників справи шляхом надіслання судових повісток, а виклик відповідача здійснити через розміщення оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України та засобами поштового зв`язку за останньою відомою адресою.
В судовому засіданні 01.06.2026 представники позивача адвокат Мідяний Є.О. та Єркіна А.О. (представляє інтереси служби у справах дітей Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області, на посаді начальника) підтримали позовні вимоги, а також обставини, викладені в позовній заяві, проти ухвалення заочного рішення суду не заперечували. 
В даному судовому засіданні 01.06.2026 після надання пояснень учасниками справи та допиту свідка, опитування малолітньої дитини, інтересів якої стосується дана справа в присутності представника органу опіки та піклування оголошено перерву перед дослідженням письмових доказів. 
Представник позивача адвокат Мідяний Є.О. в судовому засіданні присутній не був, відповідно до заяви, вх.№ від 09.06.2026, просить у зв`язку із наданням стороною позивача всіх наявних доказів, в подальшому розглядати справу за відсутності сторони позивача, позов підтримує та просить його задовольнити.
Відповідач у підготовчому та судових засіданнях присутній не був, про день, час та місце розгляду справи повідомлявся неодноразово та належним чином у спосіб, визначених у вищенаведених ухвалах суду. Так, відповідач не скористався своїм правом на подання відзиву відповідно до ч.4 ст.174 ЦПК України, жодних заяв або клопотань до суду не подавав, маючи достатньо часу для висловлення заперечень проти позовних вимог. Відповідно до ч.8 ст.178 ЦПК України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Так, судом неодноразово розміщувалось оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України згідно з ч.10 ст.187 ЦПК України про виклик відповідача до суду, що підтверджено матеріалами справи. За даними Єдиної інформаційної системи соціальної сфери відомості про відповідача як внутрішньо переміщеної особи не зареєстровані (відповідь №18641123 на електронний запит суду).
Судом визнано за можливе 24.06.2026 здійснювати подальший розгляд справи за даних умов, а саме досліджено наявні письмові докази, постановлено ухвалу про закінчення з?ясування обставин справи та перевірку їх доказами, після чого суд перейшов на стадію ухвалення рішення.
Зустрічної позовної заяви та інших заяв по суті справи сторонами подано не було. Інших процесуальних дій у справі, судом вчинено не було за відсутності клопотань учасників справи. 
Ч.4 ст.223 ЦПК України передбачено, що, у разі повторної неявки в судове засідання відповідача, повідомленого належним чином, суд вирішує справу на підставі наявних у ній даних чи доказів (постановляє заочне рішення).
Як врегульовано ч.1 ст.280 ЦПК України суд може ухвалити заочне рішення на підставі наявних у справі доказів за одночасного існування таких умов: 1) відповідач належним чином повідомлений про дату, час і місце судового засідання; 2) відповідач не з`явився в судове засідання без поважних причин або без повідомлення причин; 3) відповідач не подав відзив; 4) позивач не заперечує проти такого вирішення справи.
На підставі встановлених обставин та у відповідності до ч.4 ст.223 ЦПК України, враховуючи думку сторони позивача, висловленою під час судового засідання, а саме відсутність заперечень сторони позивача, дотримання вимог ч.1 ст.280 ЦПК України, суд ухвалив (01.06.2026) вирішувати справу на підставі наявних у ній доказів, а саме постановив ухвалу згідно з ч.1 ст. 281 ЦПК України розглядати справу в заочному порядку, що видно з протоколу судового засідання.
Розглянувши позовну заяву, з`ясувавши правовідносини між сторонами та перевіривши їх наявними письмовими доказами, суд знаходить позов обґрунтованим і таким, що підлягає задоволенню, виходячи з таких встановлених судом фактичних обставинах справи та відповідних їм правовідносин.
Судом встановлено, що батьками малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , є ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , як видно з даних засвідченої копії свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , виданого 22.07.2015 виконавчим комітетом Новотаврическької сільської ради Оріхівського району Запорізької області. Актовий запис про народження №08 від 22.07.2015 здійснений вказаним виконавчим комітетом. 
На підставі заочного рішення Оріхівського районного суду Запорізької області у цивільній справі № 323/2298/16-ц, пр.2/323/602/16 від 25.06.2016, яке набрало законної сили 05.08.2016 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/59166029), позов ОСОБА_4 до ОСОБА_3 про стягнення аліментів на утримання дитини та дружини задоволено в повному обсязі, стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 частини всіх видів доходу, але не менше 30% від прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно, до досягнення дитиною повноліття, починаючи з 21.06.2016 року; стягнуто з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , ідентифікаційний номер НОМЕР_2 , аліменти на її утримання в розмірі по 600,00 грн. щомісячно, до досягнення дитиною ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 3-х років, тобто до ІНФОРМАЦІЯ_8 , починаючи з 21.06.2016 року. Актуальних даних щодо виконання даного рішення, звернутого до примусового виконання, наявної заборгованості, про яку стверджує сторона позивача, матеріали справи не містять. Разом з цим, станом на 01.03.2017, як видно з відповіді Оріхівського РВ ДВС ГТУЮ у Запорізькій області від 16.03.2017, у відповідача була наявна заборгованість більше трьох місяців.
Заочним рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області у справі №323/1238/19, пр. 2/323/384/19 від 29.08.2019, яке набрало законної сили 01.10.2019 (веб-посилання на текст судового рішення в ЄДРСР: https://reyestr.court.gov.ua/Review/ 83939511), позовну заяву ОСОБА_4 до ОСОБА_3 , третя особа - Комишуваська селищна рада Оріхівського району Запорізької області, про визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням, - задоволено, визнано ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , таким, що втратив право на користування жилим приміщенням, а саме квартирою АДРЕСА_1 . 02.10.2019, як видно з відповіді Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 07.10.2025 на запит суду, відповідача знято з реєстрації за місцем проживання 02.10.2019.
У мотивувальній частині даного рішення встановлено, що сторони перебували у шлюбі з 08.10.2011, який рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.12.2013 року розірвано. Дані обставини щодо розірвання шлюбу також підтверджені відповідно до відомостей ЄДРСР за веб-посиланням https://reyestr.court.gov.ua/Review/35896419. Рішення суду про розірвання шлюбу набрало законної сили 20.12.2013. Після розірвання шлюбу ОСОБА_2 відновлено, як видно з рішення суду, дошлюбне прізвище ОСОБА_6 . Разом з цим, матеріали справи не містять доказів отримання відповідачем паспорта у зв?язку із новим прізвищем.
Матір дитини ОСОБА_1 - ОСОБА_4 померла ІНФОРМАЦІЯ_9 , що підтверджено засвідченою копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_3 від 28.12.2024, засвідчена копія якого досліджена судом.
Відповідно до даних довідки Новотавричеської гімназії Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 08.05.2025, за період навчання дитини у гімназії (4 роки) батько ОСОБА_3 у навчанні та вихованні дитини участі не приймає. Відсутність звернень відповідача протягом 2020-2015 років з приводу стану здоров?я та лікування дитини підтверджена й за даними довідки Новотавричеської амбулаторії загальної практики - сімейної медицини КНП «Центр первинної медико-санітарної допомоги» Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області від 09.05.2025.
За даними довідки виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області ОСОБА_1 мешкає за однією адресою - у квартирі АДРЕСА_1 із ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Відповідно до акта обстеження умов проживання, складеного 12.12.2025 за дорученням органу опіки та піклування для підготовки щорічного звіту, комісією обстежено місце проживання дитини, дитина виховується в сім?ї рідної бабусі, між ними дружні, гарні відносини, створені умови для навчання дитини.
Також судом встановлено, що 28.12.2024 відповідно до наказу служби у справах дітей Запорізького району Запорізької області №43 влаштовано малолітнього ОСОБА_1 на тимчасове проживання в родину бабусі ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 .
Рішенням виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області №76 від 26.02.2025 (у засвідченій копії) затверджено висновок про доцільність позбавлення батьківських прав відповідача від 18.02.2025 комісії з питань захисту прав дитини вказаного виконавчого комітету відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Згідно з вказаним висновком, до Комишуваської селишної ради звернулася ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , з проханням визнати доцільним позбавлення батьківських прав ОСОБА_3 стосовно малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв?язку з тим, що батько не займається вихованням дитини, з ним не спілкується, аліменти на утримання дитини не сплачує в його житті участі не приймає. Зараз батько дитини проживає в РФ, повертатися в Україну не планує. ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_7 та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , перебували в шлюбі з 08.10.2011 року, який рішенням Оріхівського районного суду Запорізької області від 03.12.2013 року розірвано, але після розірвання шлюбу продовжували проживати разом. Аліменти на утримання дитини ОСОБА_1 стягнуто на користь матері в судовому порядку. З метою захисту законних прав та інтересів дитини комісія приходить до висновку про доцільність позбавлення відповідача батьківських прав відносно ОСОБА_1 .
Свідок ОСОБА_5 , допитана судом, показала, що її донька ОСОБА_4 померла. Вона є матір?ю ОСОБА_1 , який після смерті ОСОБА_4 тимчасово влаштований до неї в родину. Свідок у 2018 році попрямував на постійне місце проживання до РФ, з чого часу із нею та дитиною не спілкується. При цьому, шлюб між її донькою та відповідачем розірваний, коли ОСОБА_3 вперше поїхав до РФ. З вказаного часу, а саме з 2018 року батько дитини не чув та не бачив сина, подарунків не передавав, матеріально не забезпечував, життям дитини не цікавився. При цьому, зі слів старости села він обізнаний зі смертю колишньої дружини.
Малолітній ОСОБА_1 , опитаний судом, показав, що мешкає разом із бабусею, навчається у Новотавричеській гімназії у 5 класі. Його вихованням та навчанням опікується бабуся ОСОБА_7 . ОСОБА_1 також зазначив, що батько став зовсім іншим, коли із матір?ю розлучились, тому він не хотів би спілкуватись із ним. При цьому, не пам?ятає, коли його бачив або спілкувався із ним.
Задовольняючи позов в повному обсязі, суд виходить з таких норм чинного законодавства.
Ч.1,3 ст.12 ЦПК України передбачено, що цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Згідно зі ст.13 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. 
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях (ч.ч. 1, 5, 6 ст. 81 ЦПК України).
Відповідно до ч.3 ст.51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
Ч.1, 2 ст.3 Конвенції про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої ВРУ 27.02.1991, передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
Згідно зі ст.18 Конвенції про права дитини держави-учасниці докладають всіх можливих зусиль до того, щоб забезпечити визнання принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дитини. Батьки або у відповідних випадках законні опікуни несуть основну відповідальність за виховання і розвиток дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Відповідно до ст.27 Конвенції про права дитини держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини. Батько (-ки) або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що права батьків щодо дитини є похідними від прав та інтересів дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, й, у першу чергу, повинні бути визначені та враховані інтереси дитини, виходячи із об`єктивних обставин спору, а тільки потім права батьків.
У справі «Хант проти України» від 07.12.2006 (HUNT v. UKRAINE, Заява N31111/04) Європейським судом з прав людини наголошено, що між інтересами дитини та інтересами батьків повинна існувати справедлива рівновага і, дотримуючись такої рівноваги, особлива увага має бути до найважливіших інтересів дитини, які за своєю природою та важливістю мають переважати над інтересами батьків (пункт 54). Вирішення питання позбавлення батьківських прав має ґрунтуватися на оцінці особистості відповідача, його поведінки; факт заперечення відповідача проти позову про позбавлення його батьківських прав також може свідчити про його інтерес до дитини (пункт 58).
Ухвалюючи рішення у справі «М. С. проти України» від 11.07.2017 (Заява № 2091/13), Європейський суд з прав людини наголосив, що в таких справах основне значення має вирішення питання про те, що найкраще відповідає інтересам дитини. На сьогодні існує широкий консенсус, у тому числі в міжнародному праві, на підтримку ідеї про те, що у всіх рішеннях, що стосуються дітей, їх найкращі інтереси повинні мати першочергове значення. При цьому ЄСПЛ зауважив, що при визначенні найкращих інтересів дитини у кожній конкретній справі необхідно враховувати два аспекти: по-перше, інтересам дитини найкраще відповідає збереження її зв`язків із сім`єю, крім випадків, коли сім`я є особливо непридатною або неблагополучною; по-друге, у якнайкращих інтересах дитини є забезпечення її розвитку у безпечному, спокійному та стійкому середовищі, що не є неблагодійним (параграф 76).
ЄСПЛ зауважив, що оцінка загальної пропорційності будь-якого вжитого заходу, що може спричинити розрив сімейних зв`язків, вимагатиме від судів ретельної оцінки низки факторів та залежно від обставин відповідної справи вони можуть відрізнятися. Проте необхідно пам`ятати, що основні інтереси дитини є надзвичайно важливими.
Інтерес дитини складається з двох аспектів. З одного боку цей інтерес вимагає, що зв`язки дитини з її сім`єю мають бути збережені, за винятком випадків, коли сім`я виявилася особливо непридатною. Звідси випливає, що сімейні зв`язки можуть бути розірвані лише у виняткових випадках, та що необхідно зробити все, щоб зберегти особисті відносини та, якщо і коли це можливо, «відновити» сім`ю. З іншого боку очевидно також, що в інтересах дитини буде забезпечення її розвитку у здоровому середовищі, та батькам не може бути надано право за ст.8 Конвенції на вжиття таких заходів, що можуть завдати шкоди здоров`ю та розвитку дитини (п. 100, Справа "Мамчур проти України" від 16.07.2015, №10383/09).
Аналіз наведених норм права, зокрема й практики Європейського суду з прав людини, дає підстави для висновку, що у справах стосовно дітей у першу чергу повинні бути визначені та враховані інтереси самої дитини на гармонійний розвиток та належне виховання, виходячи із об`єктивних обставин спору, а потім осіб, які висувають відповідні вимоги.
При цьому, згідно зі ст.8 Закону України «Про охорону дитинства» кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють, несуть відповідальність за створення умов, необхідних для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Відповідно до Постанови КМУ від 24.09.2008 № 866 «Питання діяльності органів опіки та піклування, пов`язаної із захистом прав дитини», затверджено Порядок провадження органами опіки та піклування діяльності, пов`язаної із захистом прав дитини та Типове положення про комісію з питань захисту прав дитини.
Так, згідно з п.3 Порядку, органами опіки та піклування є районні, районні у мм. Києві та Севастополі держадміністрації, виконавчі органи міських, районних у містах, сільських, селищних рад, у тому числі об`єднаних територіальних громад (далі - органи опіки та піклування), які провадять діяльність із соціального захисту дітей, які перебувають у складних життєвих обставинах, у тому числі забезпечення їх права на виховання у сім`ї, надання статусу дитини-сироти та дитини, позбавленої батьківського піклування, дитини, яка постраждала внаслідок воєнних дій і збройних конфліктів, влаштування дітей-сиріт і дітей, позбавлених батьківського піклування, встановлення опіки та піклування над дітьми-сиротами та дітьми, позбавленими батьківського піклування, із захисту особистих, майнових і житлових прав дітей, запобігання та протидії домашньому насильству стосовно дітей та за участю дітей.
Ч.8-9 ст.7 СК України встановлено, що регулювання сімейних відносин має здійснюватися з максимально можливим урахуванням інтересів дитини. Сімейні відносини регулюються на засадах справедливості, добросовісності та розумності, відповідно до моральних засад суспільства.
Ч.2 ст.18 СК України визначено, що суд застосовує способи захисту, які встановлені законом або домовленістю (договором) сторін, зокрема, припинення правовідношення.
За нормами ч.1-5 ст.150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини; піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток; забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя; зобов`язані поважати дитину. Передача дитини на виховання іншим особам не звільняє батьків від обов`язку батьківського піклування щодо неї.
Згідно з ч.1,2,4 ст.155 СК України здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності. Батьківські права не можуть здійснюватися всупереч інтересам дитини.
Відповідно до ч.2 ст.157 СК України той із батьків, хто проживає окремо від дитини, зобов`язаний брати участь у її вихованні і має право на особисте спілкування з нею.
За змістом п.2 ч.1 ст.164 СК України мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини. Як передбачено ч.2,3 ст.164 СК України, мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав з підстав, встановлених п.2, 4 і 5 ч.1 цієї статті, лише у разі досягнення ними повноліття. Мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав щодо усіх своїх дітей або когось із них.
Ст.165 СК України врегульовано, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Крім того, згідно зі ст.11 Закону України «Про охорону дитинства», сім`я є природним середовищем для фізичного, духовного, інтелектуального, культурного, соціального розвитку дитини, її матеріального забезпечення і несе відповідальність за створення належних умов для цього. Кожна дитина має право на проживання сім`ї разом з батьками або в сім`ї одного з них та на піклування батьків. Як передбачено ч.1 ст.12 вказаного закону, на кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини.
Суд враховує й роз`яснення, наведені у п.16 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 30.03.2007 року №3 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» та виходить з того, що ухилення батька ОСОБА_1 (відповідача) від виконання своїх обов`язків протягом тривалого часу у цій справі знайшло своє підтвердження, адже відповідач не піклується про фізичний і духовний розвиток сина, його навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема: не забезпечує необхідного харчування, медичного догляду, лікування, що негативно впливає на фізичний розвиток як складову виховання; не спілкується з дитиною з 2018 року; не надає йому доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяє засвоєнню ним загальновизнаних норм моралі; не виявляє інтересу до його внутрішнього світу; не створює умов для отримання освіти. Поведінка батька не змінилась й з настанням смерті матері дитини ОСОБА_4 .
Таким чином, матеріали справи, а також відомості з показів свідка. - бабусі дитини ОСОБА_5 , пояснень самої дитини ОСОБА_1 , містять достатню сукупність доказів, які підтверджують доводи сторони позивача про невиконання відповідачем своїх батьківських обов`язків щодо виховання обох дітей.
Підстав для застосування тимчасового заходу у вигляді відібрання дитини від батька без позбавлення його батьківських прав, який здійснюється на підставі ст.170 СК України, враховуючи встановлені фактичні обставини справи, судом не встановлено.
За таких обставин, враховуючи інтереси малолітнього ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , беручи до уваги всі належні, допустимі та достатні докази, у їх сукупності та взаємозв`язку, зокрема, висновок органу опіки та піклування, суд вважає за доцільне задовольнити позов у повному обсязі, позбавити відповідача батьківських прав відносно його сина. На переконання суду це рішення в повній мірі відповідає інтересам дитини, враховуючи тривале невиконання ОСОБА_3 своїх батьківських обов`язків по вихованню, розвитку, навчанню, забезпеченню сина.
Слід зазначити, що за змістом ч.2-3 ст.150 СК України батьки зобов`язані піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток. Батьки зобов`язані забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя.
Як передбачено ч.3 ст.166 СК України при задоволенні позову щодо позбавлення батьківських прав суд одночасно приймає рішення про стягнення аліментів на дитину, оскільки за нормою ч.2 ст.166 СК України особа, позбавлена батьківських прав, не звільняється від обов`язку щодо утримання дитини. Проте, в даній справі питання стягнення аліментів з відповідача вже було предметом судового розгляду.
При цьому, як передбачено ч.1,2 ст.442 ЦПК України, у разі вибуття однієї із сторін виконавчого провадження суд замінює таку сторону її правонаступником. Заяву про заміну сторони її правонаступником може подати, зокрема, сторона (заінтересована особа).
Згідно з ч.2,3 ст.243 СК України опіка встановлюється над дитиною, яка не досягла чотирнадцяти років, а піклування - над дитиною у віці від чотирнадцяти до вісімнадцяти років. Опіка, піклування над дитиною встановлюється органом опіки та піклування, а також судом у випадках, передбачених Цивільним кодексом України.
За приписами ч.3 ст.181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Крім того, як врегульовано ст.247 СК України, дитина, над якою встановлено опіку або піклування, має право: 1) на проживання в сім`ї опікуна або піклувальника, на піклування з його боку; 2) на забезпечення їй умов для всебічного розвитку, освіти, виховання і на повагу до її людської гідності; 3) на збереження права користування житлом, у якому вона проживала до встановлення опіки або піклування. У разі відсутності житла така дитина має право на його отримання відповідно до закону; 4) на захист від зловживань з боку опікуна або піклувальника.
Встановлення опіки та піклування не припиняє права дитини на отримання пенсії, аліментів, відшкодування шкоди у зв`язку з втратою годувальника та інших соціальних виплат, призначених дитині.
Відповідно до частини п`ятої статті 15 Закону України «Про виконавче провадження» у разі вибуття однієї із сторін виконавець за заявою сторони, а також заінтересована особа мають право звернутися до суду із заявою про заміну сторони її правонаступником.
Статтею 55 ЦПК України передбачено, що в разі смерті фізичної особи, припинення юридичної особи, заміни кредитора чи боржника у зобов`язанні, а також в інших випадках заміни особи у відносинах, щодо яких виник спір, суд залучає до участі у справі правонаступника відповідної сторони або третьої особи на будь-якій стадії судового процесу. Усі дії, вчинені в цивільному процесі до вступу правонаступника, обов`язкові для нього так само, як вони були обов`язкові для особи, яку він замінив.
Таким чином, враховуючи наведені вище, встановлені судом фактичні обставини, а також норми чинного законодавства, питання заміни стягувача може бути вирішено в порядку виконання рішення суду у справі про стягнення аліментів.
Відповідно, за результатами розгляду справи, встановивши фактичні обставини справи, взявши до уваги та надавши правову оцінку всім зібраним у справі доказам на предмет їх належності, допустимості та достатності за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення позову. 
При цьому, обраний позивачем спосіб захисту відповідає приписам ст.18 СК України та є ефективним для захисту прав дитини, відповідає її законним інтересам.
Відповідно до ч.6 ст.164 СК України рішення суду про позбавлення батьківських прав після набрання ним законної сили необхідно надіслати органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини. 
Оскільки народження дитини зареєстровано виконавчим комітетом Новотаврическької сільської ради Оріхівського району Запорізької області, вказаний населений пункт - с.Новотавричеське наразі відноситься до Комишуваської селищної громади Запорізького району Запорізької області, на виконання ч.6 ст. 164 СК України, рішення необхідно надіслати саме позивачу, тобто, за місцем реєстрації народження дитини. Крім того, для контролю за виконанням рішення суду суд вважає за необхідне надіслати засвідчену копію й до відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України.
Відповідно до ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. На підставі ч.1 ст.141 ЦПК України з відповідача, враховуючи рішення суду про задоволення позовної вимоги про позбавлення батьківських прав, підлягає стягненню на користь позивача судовий збір у сумі 3 028,00 гривень.
Керуючись ст. 2, 7,10, 12-13, 76-81, 133, 141, 209, 223, 229, 244-245, 247, 258-259, 263-265, 268, 272-273, 280-282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області як органу опіки та піклування, поданий в інтересах ОСОБА_1 , до ОСОБА_2 про позбавлення батьківських прав задовольнити.
Позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно малолітнього сина ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Стягнути з ОСОБА_2 на користь виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області судовий збір у сумі 3 028,00 гривень (три тисячі двадцять вісім гривень 00 копійок).
Рішення суду після набрання ним законної сили надіслати:
1) органу державної реєстрації актів цивільного стану за місцем реєстрації народження дитини - до виконавчого комітету Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області для виконання;
2) відділу державної реєстрації актів цивільного стану у Запорізькій області Управління державної реєстрації Дніпровського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (69095, м. Запоріжжя, вул. Українська, буд. 48) - для контролю за виконанням рішення суду в частині позбавлення батьківських прав.
Реквізити сторін: виконавчий комітет Комишуваської селищної ради Запорізького району Запорізької області як орган опіки та піклування, код ЄДРПОУ: 04353913, адреса місцезнаходження: 70530, Запорізька область, Запорізький район, смт Комишуваха, вул.Б.Хмельницького, буд.49;
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП судом не встановлений, останнє відоме місце реєстрації: АДРЕСА_2 .
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. Строк на подання заяви про перегляд заочного рішення може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем в апеляційному порядку до Запорізького апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Рішення суду складено та підписано 24.06.2026.

Суддя           Л.А.  Вайнраух