Окрема думка
судді Верховного Суду у Касаційному цивільному суді Пророка В. В.

справа № 752/18707/24 (провадження № 61-9818 св 25)
20 травня 2026 року
м. Київ

Верховний Суд у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду, розглянувши у порядку письмового провадження заяву  ОСОБА_1 , подану представником Простибоженком Олегом Сергійовичем , про ухвалення додаткового рішення про розподіл судових витрат у справі за заявою ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , заінтересовані особи: ОСОБА_1 , Служба у справах дітей та сім`ї Голосіївської районної в місті Києві державної адміністрації, про видачу обмежувального припису, за касаційною скаргою   ОСОБА_3 на рішення Голосіївського районного суду міста Києвавід 20 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року, додатковою постановою від 25 травня 2026 року поновив ОСОБА_1 строк для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та задовольнив частково заяву про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Водночас з рішенням колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду не можу погодитися з огляду на таке.

1. У вересні 2024 року ОСОБА_3 в інтересах малолітньої дочки ОСОБА_4 звернулася до суду із заявою про видачу обмежувального припису, у якій просила застосувати до ОСОБА_1 на шість місяців обмежувальний припис у вигляді: 
- обмеження спілкування із постраждалою дитиною; 
- заборонити наближатися на 1 000 метрів до місця проживання (перебування) та навчання малолітньої ОСОБА_4 ; 
- заборонити особисто і через третіх осіб розшукувати ОСОБА_4 , якщо вона за власним бажанням перебуває у місці, невідомому ОСОБА_1 , переслідувати її та в будь-який спосіб спілкуватися з нею; 
- заборонити вести листування, телефонні переговори з ОСОБА_5 або контактувати з нею через інші засоби зв`язку особисто і через третіх осіб. 

2. Голосіївський районний суд міста Києва рішенням від 20 грудня 2024 року заяву ОСОБА_3 , яка діє в інтересах малолітньої доньки ОСОБА_4 , залишив без задоволення. 

3. Київський апеляційний суд постановою від 02 липня 2025 року апеляційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року - без змін. 

4. У липні 2025 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису в повному обсязі. 

5. Київський апеляційний суд додатковою постановою від 01 жовтня 2025 року заяву адвоката Простибоженка О. С. в інтересах ОСОБА_4 про ухвалення додаткового рішення задовольнив частково. Стягнув із ОСОБА_3 та користь ОСОБА_4 6 400,00 грн витрат на професійну правничу допомогу у суді апеляційної інстанції. У задоволенні заяви в іншій частині відмовив. 

6. У липні 2025 року ОСОБА_3 подала до Верховного Суду касаційну скаргу, в якій просила скасувати рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року і ухвалити нове судове рішення, яким задовольнити заяву про видачу обмежувального припису в повному обсязі. 

7. Верховний Суд ухвалою від 04 серпня 2025 року відкрив касаційне провадження у цій справі та витребував її матеріали з Голосіївського районного суду міста Києва. Зокрема, роз`яснив учасникам справи право подати відзив на касаційну скаргу, який за формою і змістом має відповідати вимогам статті 395 ЦПК України, у строк, який не може перевищувати п`ятнадцяти днів з дня вручення цієї ухвали.

8. 23 жовтня 2025 року представник  ОСОБА_1 , адвокат Простибоженко О. С., подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» заяву про ознайомлення з матеріалами справи в електронному вигляді та надання доступу до електронної справи № 752/18707/24 (провадження № 61-9818 св 25).

9. Постановою від 10 листопада 2025 року Верховний Суд касаційну скаргу ОСОБА_3 залишив без задоволення, а рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року - без змін. 

10. 10 листопада 2025 року до Верховного Суду, через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд», надійшла коротка заява адвоката Простибоженка О. С. в інтересах ОСОБА_4 , названа відзивом на касаційну скаргу, до якої в якості додатків додано: відзив на касаційну скаргу, підтвердження направлення копії відзиву на касаційну скаргу, квитанція про надіслання відзиву до електронного кабінету Служби у справах дітей та сім`ї Голосіївського районної в місті Києві державної адміністрації.

11. У відзиві був зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які  ОСОБА_1 поніс та очікує понести у зв`язку із підготовкою та розглядом справи в суді касаційної інстанції. Розмір таких витрат визначено виходячи з погодинної ставки за роботу адвоката у розмірі 40 відсотків мінімальної заробітної плати, встановленої станом на дату здійснення кожного платежу, але не більше 100 000,00 грн. При цьому зазначено, що протягом п`яти днів після ухвалення Верховним Судом судового рішення у справі будуть подані докази понесення витрат на правничу допомогу на стадії касаційного провадження. 

12. 21 листопада 2025 року представник  ОСОБА_1 , адвокат Простибоженко О. С., подав до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» коротку заяву, в якій в якості додатку подано заяву про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, в якій просив: поновити пропущений строк для подання заяви; стягнути із  ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 27 200,00 грн витрат, понесених на професійну правничу допомогу. 

13. Додатковою постановою від 20 травня 2026 року Верховний Суд поновив ОСОБА_1 строк для подання доказів на підтвердження витрат на професійну правничу допомогу та задовольнив частково заяву про компенсацію судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції. Стягнув з Державного бюджету України на користь ОСОБА_1 3 000,00 грн витрат на професійну правничу допомогу, понесених у суді касаційної інстанції. У задоволенні решти вимог заяви відмовив. 

14. Однак, на моє переконання, заява про ухвалення додаткового рішення задоволенню не підлягає, а поданий відзив та заява про розподіл судових витратпідлягали поверненню.

15. Відповідно до пункту 3 частини першої статті 270 ЦПК України суд, що ухвалив рішення, може за заявою учасників справи чи з власної ініціативи ухвалити додаткове рішення, якщо судом не вирішено питання про судові витрати.

16. Додатковими судовими рішеннями є додаткове рішення, додаткова постанова чи додаткова ухвала, якими вирішуються окремі правові вимоги, котрі не вирішені основним рішенням, та за умови, якщо з приводу позовних вимог досліджувалися докази (для рішень, постанов) або вирішені не всі клопотання (для ухвал).

17. Додаткове судове рішення є невід`ємною складовою основного судового рішення.

18. Згідно з частинами першою, другою статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, покладаються: 1) у разі задоволення позову - на відповідача; 2) у разі відмови в позові - на позивача; 3) у разі часткового задоволення позову - на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.

19. Відповідно до підпункту «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України постанова суду касаційної інстанції складається, в тому числі з розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.

20. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу (пункт 3 частини першої статті 133 ЦПК України).

21. Статтею 134 ЦПК України передбачено, що разом з першою заявою по суті спору кожна сторона подає до суду попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які вона понесла і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. Суд може попередньо визначити суму судових витрат (крім витрат на професійну правничу допомогу), пов`язаних з розглядом справи або певною процесуальною дією. Така попередньо визначена судом сума не обмежує суд при остаточному визначенні суми судових витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи.

22. Відповідно до частин першої, другої статті 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави. Суд та учасники судового процесу зобов`язані керуватися завданням цивільного судочинства, яке превалює над будь-якими іншими міркуваннями в судовому процесі.

23. За статтею 6 ЦПК України суд зобов`язаний здійснювати правосуддя на засадах рівності учасників цивільного процесу перед законом і судом незалежно від будь-яких ознак.

24. Згідно з частинами першою-третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.

25. За статтею 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

26. Для відшкодування понесених судових витрат учасник справи повинен подати попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які він поніс чи яких очікує зазнати у зв`язку з розглядом справи, до суду тієї інстанції, в якій такі витрати були чи будуть понесені, а також заявити клопотання про компенсацію судових витрат до закінчення судових дебатів та надати докази щодо розміру понесених витрат у цій справі у строк, визначений частиною восьмою статті 141 ЦПК України.

27. Такі висновки викладено у постанові Верховного Суду від 24 липня 2023 року у справі № 757/66309/21-ц.

28. Як вбачається з матеріалів справи, представник  ОСОБА_1 , адвокат Простибоженко О. С., 10 листопада 2025 року до Верховного Суду, через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд», надіслав коротку заяву, названу відзивом на касаційну скаргу, до якої в якості додатка додано відзив на касаційну скаргу, у якому було зазначено попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, які  ОСОБА_1 поніс та очікує понести у зв`язку із підготовкою та розглядом справи в суді касаційної інстанції.

29. Вищевказаний відзив, який був поданий як додаток до короткої заяви, одержаний Верховним Судом 10 листопада 2025 року після прийняття ним постанови від 10 листопада 2025 року по суті заявлених у справі вимог за результатами розгляду касаційної скарги на рішення Голосіївського районного суду міста Києва від 20 грудня 2024 року та постанови Київського апеляційного суду від 02 липня 2025 року.

30. Подаючи 21 листопада 2025 року до Верховного Суду заяву про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, представник ОСОБА_1 , адвокат Простибоженко О. С., зазначив, що ані заінтересована особа ОСОБА_1 , ані його представник не отримували копії касаційної скарги. Тому відзив, в якому був зазначений попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат на професійну правничу допомогу, поданий після того, як адвокат Простибоженко О. С., діючи як представник заінтересованої особи, 23 жовтня 2025 року звернувся до Верховного Суду із заявою про надання доступу для ознайомлення із матеріалами справи в електронному вигляді в підсистемі «Електронний суд», і Верховним Судом було надано представнику  Простибоженко О. С. доступ до матеріалів справи в електронному вигляді.

31. Крім того, зазначив, що відзив подано через електронний кабінет представника у строк, який не перевищував п`ятнадцяти днів з дня вручення копії ухвали Верховного Суду про відкриття касаційного провадження від 04 серпня 2025 року. Оскільки доступ до матеріалів справи в електронному вигляді було надано представнику  Простибоженку О. С. 24 жовтня 2015 року, отже, п`ятнадцятиденний строк для подання відзиву на касаційну скаргу для заінтересованої особи, визначений ухвалою Верховного Суду від 04 серпня 2025 року, спливав 08 листопада 2025 року, який припадав на суботу. А відтак, відзив на касаційну скаргу було подано через електронний кабінет представника заінтересованої особи у перший після вихідного робочий день - 10 листопада 2025 року, тобто з дотриманням установленого процесуального строку. 

32. Разом з тим, не можу погодитися з твердженням представника ОСОБА_1 - адвоката Простибоженка О. С. про те, що відзив, поданий ним, із дотриманням установленого процесуального строку, оскільки такі доводи є безпідставними та повністю спростовуються наявними матеріалами справи.

33. По-перше, Верховний Суд належним чином виконав свій обов`язок щодо направлення копій ухвали учасникам справи. Як вбачається з матеріалів справи, копія ухвали Верховного Суду від 04 серпня 2025 року направлялася судом на адресу заінтересованої особи ОСОБА_1 та його представника, які зазначені в матеріалах справи. Крім того, у всіх заявах, які були подані від ОСОБА_1 від його представника  Простибоженка О. С . , також вказані ці адреси.

34. Відповідно до частини першої статті 131 ЦПК України учасники судового процесу зобов`язані повідомляти суд про зміну свого місця проживання (перебування, знаходження) або місцезнаходження під час провадження справи.

35. Жодних заяв чи повідомлень про зміну адреси від ОСОБА_1 чи його представника до суду не надходило.

36. Той факт, що поштовий конверт повернувся до суду з відміткою «за закінченням терміну зберігання», свідчить виключно про суб`єктивну поведінку самого відповідача, який не з`являвся на поштове відділення для отримання судової кореспонденції.

37. У постанові від 18 грудня 2019 року у справі № 2-4159/12 (753/12496/18) (провадження № 61-4961св19) Верховний Суд зробив висновок, що за загальним правилом повернення надісланої кореспонденції до суду із зазначенням причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача, а також не може беззаперечно свідчити про його відмову від одержання кореспонденції чи про його незнаходження за адресою, повідомленою суду. Втім, у разі, якщо судове рішення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом за належною адресою і повернуто поштою у зв`язку з посиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то вважається, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії. Отже, сам лише факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з дотриманням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належними адресами та яка повернулася до суду у зв`язку з її неотриманням адресатом, не може вважатися поважною причиною невиконання ухвали суду, оскільки це зумовлено не об`єктивними причинами, а суб`єктивною поведінкою сторони щодо отримання кореспонденції, яка надала суду таку адресу для направлення кореспонденції, зазначивши її в апеляційній скарзі.

38. Направлення листа рекомендованою кореспонденцією на дійсну адресу є достатнім для того, щоб вважати повідомлення належним, оскільки отримання зазначеного листа адресатом перебуває поза межами контролю відправника, у цьому випадку суду (аналогічний висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 25 квітня 2018 року у справі № 800/547/17, постановах Верховного Суду від 27 листопада 2019 року у справі № 913/879/17, від 21 травня 2020 року у справі № 10/249-10/19, від 15 червня 2020 року у справі № 24/260-23/52-б, від 21 січня 2021 року у справі № 910/16249/19, від 19 травня 2021 року у справі № 910/16033/20, від 20 липня 2021 року у справі № 916/1178/20).

39. Таким чином, згідно зі сталою практикою Верховного Суду, повернення поштового конверта з відміткою про закінчення терміну зберігання (якщо ухвала направлялася на правильну адресу) вважається належним повідомленням сторони, оскільки держава забезпечила право на інформацію, а особа розпорядилася своїми процесуальними правами недобросовісно.

40. По-друге, послідовність дій представника  ОСОБА_1 , адвоката Простибоженка О. С., який подав 23 жовтня 2025 року заяву про ознайомлення з матеріалами справи через систему «Електронний суд», вказує на те, що ОСОБА_1 володів інформацією про судовий процес із самого початку та відстежував рух справи в електронному вигляді, проте свідомо уникав отримання офіційних документів у паперовій формі.

41. Згідно з частиною першою статті 44 ЦПК України, учасники судового процесу та їхні представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами, зловживання процесуальними правами не допускається.

42. Попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат є обов`язковою складовою як позовної заяви (апеляційної та касаційної скарг), так і відзиву, оскільки з огляду на положення процесуального закону попередній (орієнтовний) розрахунок судових витрат враховується судом під час вирішення питання про розподіл судових витрат, пов`язаних з розглядом справи. При цьому слід зауважити, що поданий стороною попередній розрахунок розміру судових витрат не обмежує сторону у доведенні іншої фактичної суми таких витрат, які підлягають розподілу між сторонами за результатами розгляду справи. У разі неподання стороною попереднього розрахунку суми судових витрат, суд може відмовити їй у відшкодуванні відповідних судових витрат, за винятком суми сплаченого нею судового збору. Отже, норми процесуального закону надають суду право у разі невиконання стороною обов`язку подати попередній розрахунок судових витрат відмовити у їх відшкодуванні, за винятком суми сплаченого стороною судового збору.

43. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 17 серпня 2022 року у справі № 461/2102/20.

44. Саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.

45. Подібний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 04 жовтня 2023 року у справі № 761/12678/21.

46. У даному випадку, неотримання копії ухвали (що спростовується матеріалами справи) не звільняє сторону від обов`язку добросовісно користуватися своїми процесуальними правами та вчасно заявляти про орієнтовний розмір витрат. Неподання такого розрахунку позбавило іншу сторону можливості вчасно оцінити власні фінансові ризики, висловити свої заперечення до винесення судового рішення та є прямою підставою для відмови у відшкодуванні витрат на правничу допомогу на підставі процесуального кодексу.

47. Крім того, 10 листопада 2025 року представником ОСОБА_1 - адвокатом Простибоженком О. С. через підсистему Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи «Електронний суд» до Верховного Суду було подано заяву, названу «відзив на касаційну скаргу», до якої текстовий примірник самого відзиву було прикріплено лише як додаток. Надалі, 21 листопада 2025 року, в аналогічний спосіб (шляхом направлення короткої заяви з додатком) представником було подано заяву про розподіл судових витрат, пов`язаних із розглядом справи в суді касаційної інстанції, у якій він просив: поновити пропущений процесуальний строк для її подання, а також стягнути з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_1 витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 27 200,00 грн.

48. Частиною першою статті 14 ЦПК України встановлено, що у судах функціонує Єдина судова інформаційно-комунікаційна система.

49. Разом із цим реєстрація в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, не позбавляє права на подання документів до суду в паперовій формі (частина восьма статті 14 ЦПК України).

50. Також, частинами п`ятою та шостою статті 43 ЦПК України визначено, що документи (в тому числі процесуальні документи, письмові та електронні докази тощо) можуть подаватися до суду, а процесуальні дії вчинятися учасниками справи в електронній формі з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи, за винятком випадків, передбачених цим Кодексом. Процесуальні документи в електронній формі мають подаватися учасниками справи до суду з використанням Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи в порядку, визначеному Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів).

51. Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в електронній формі, на такі документи накладається кваліфікований електронний підпис учасника справи (його представника) відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги». Якщо документи подаються учасниками справи до суду або надсилаються іншим учасникам справи в паперовій формі, такі документи скріплюються власноручним підписом учасника справи (його представника) (частина восьма статті 43 ЦПК України).

52. Особа, яка зареєструвала електронний кабінет в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, може подавати процесуальні, інші документи, вчиняти інші процесуальні дії в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи або її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами, з використанням кваліфікованого електронного підпису або засобів електронної ідентифікації, що мають високий рівень довіри, відповідно до вимог законів України "Про електронні документи та електронний документообіг"та "Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги", якщо інше не передбачено цим Кодексом. Особливості використання електронного підпису або іншого засобу електронної ідентифікації в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі або її окремій підсистемі (модулі), що забезпечує обмін документами, визначаються Положенням про Єдину судову інформаційно-комунікаційну систему та/або положеннями, що визначають порядок функціонування її окремих підсистем (модулів) (частина восьма статті 14 ЦПК України).

53. Отже, альтернативою звернення учасників справи до суду з позовними заявами, скаргами та іншими процесуальними документами, сформованими в паперовій формі та підписаними безпосередньо учасником справи або його представником, є звернення з процесуальними документами в електронній формі з обов`язковим їх скріпленням власним електронним підписом учасника справи через підсистему «Електронний кабінет» в Єдиній судовій інформаційно-комунікаційній системі.

54. Також підпунктом 15.16 пункту 15 розділу XIII «Перехідні положення» ЦПК України передбачено, що створення та забезпечення функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи здійснюються поетапно. Окремі підсистеми (модулі) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи починають функціонувати через 30 днів з дня опублікування Вищою радою правосуддя у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України оголошення про створення та забезпечення функціонування відповідної підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи. Про початок функціонування Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи у складі всіх необхідних для її повного функціонування підсистем (модулів) Вища рада правосуддя публікує оголошення у газеті «Голос України» та на веб-порталі судової влади України. Оголошення про створення та забезпечення функціонування окремої підсистеми (модуля) Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи має містити посилання на відповідний підпункт підпункту 15 пункту 1 розділу XIII «Перехідні положення» цього Кодексу, який передбачає особливості вчинення тих процесуальних (або інших) дій, порядок вчинення яких зазнає змін після початку функціонування такої підсистеми (модуля).

55. Так, у газеті «Голос України» від 04 вересня 2021 року № 168 (7668) Вищою радою правосуддя опубліковано оголошення про початок функціонування трьох підсистеми (модулів) ЄСІТС - «Електронний кабінет», «Електронний суд», підсистеми відеоконференцзв`язку та вказано, про зміну порядку вчинення процесуальних (або інших) дій, особливості вчинення яких передбачені підпунктами 15.1, 15.5, 15.6, 15.14, 15.16 підпункту 15 пункту 1 розділу XIІI «Перехідні положення» ЦПК України. Зазначені дії вчиняються з використанням підсистем (модулів) ЄСІТС у порядку, визначеному Положенням про порядок функціонування окремих підсистем (модулів) ЄСІТС, затвердженим рішенням Вищої ради правосуддя від 17 серпня 2021 року № 1845/0/15-21 (далі - Положення) та нормами процесуального законодавства, що регулюють порядок вчинення таких дій після початку функціонування відповідних підсистем (модулів) ЄСІТС.

56. Пунктом 2 Положення визначено, що це Положення визначає порядок функціонування в судах та органах системи правосуддя окремих підсистем (модулів) Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи, зокрема підсистем «Електронний кабінет», «Електронний суд» та підсистеми відеоконференцзв`язку; порядок вчинення процесуальних дій в електронній формі з використанням таких підсистем; особливості використання в судах та органах системи правосуддя іншого програмного забезпечення в перехідний період до початку функціонування Єдиної судової інформаційно-телекомунікаційної системи у складі всіх підсистем (модулів). 

57. Пунктом 16 Положення встановлено, що процесуальні документи та докази можуть подаватися до суду в електронній формі, а процесуальні дії - вчинятися в електронній формі виключно за допомогою ЄСІТС, за винятком випадків, передбачених процесуальним законом, цим положенням, а також випадків, коли суд до якого подаються документи та докази не інтегровано до ЄСІТС.

58. Пунктами 26 та 27 Положення визначено, що електронні документи створюються із застосуванням вбудованого текстового редактора шляхом заповнення форм документів, передбачених Інструкцією користувача Електронного суду, підписуються кваліфікованим електронним підписом (підписами) його підписувача (підписувачів) та надсилаються засобами відповідної підсистеми ЄСІТС. До створених в Електронному суді документів користувачі можуть додавати інші файли (зображення, відеофайли тощо). Відповідні додані файли (додатки) підписуються кваліфікованим електронним підписом користувачів разом зі створеними в Електронному суді документами, до яких вони додаються.

59. Так, адвокат Простибоженком О. С., який діє в інтересах  ОСОБА_1 , надіслав до Верховного Суду документи, сформовані із застосуванням вбудованого текстового редактора підсистеми «Електронний суд», із назвою «Відзив на касаційну скаргу» та «Заява про компенсацію судових витрат», до яких додані відзив на касаційну скаргу та заява про компенсацію судових витрат, які не були сформовані за допомогою підсистеми «Електронний суд», а додані як додаток, в порушення пункту 26 Положення та Інструкції користувача Електронного кабінету ЄСІТС.

60. З огляду на викладене, вважаю, що Верховний Суд, розглянувши заяву ОСОБА_1 , подану його представником - адвокатом Простибоженком О. С., про ухвалення додаткового рішення, дійшов помилкового висновку про наявність поважних причин для поновлення ОСОБА_1 пропущеного процесуального строку та безпідставно задовольнив частково його вимоги щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді касаційної інстанції.

Суддя В. В. Пророк

Повний текст окремої думки складений 01 липня 2026 року.