Харківський окружний адміністративний суд 	
61700, м. Харків, майдан Свободи, 6, inbox@adm.hr.court.gov.ua, ЄДРПОУ: 34390710
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
24 квітня 2026 р. справа № 520/2121/26
Харківський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Марини Лук`яненко, розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження, без виклику сторін, адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
Позивач, ОСОБА_1 , звернувся до Харківського окружного адміністративного суду із зазначеним позовом, в якому просить суд:
1. визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №205250015390 від 16.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області;
2. зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Сумській області зарахувати до страхового стажу позивача період проходження військової служби з 20 червня 1989 року по 01 травня 1991 рік та період навчання з 01 вересня 1987 року по 19 червня 1989 року та з 02 травня 1991 року по 30 червня 1993 рік у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства та повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 16.01.2026 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що Головне управління Пенсійного фонду України в Сумській області рішенням від 16.01.2026 №205250015390 протиправно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до приписів статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" у зв`язку з незарахуванням до страхового стажу періоду проходження військової служби, оскільки в військовому квитку серії НОМЕР_1 відсутня дата початку проходження військової служби, та періоду навчання, оскільки він перетинається з періодом проходження військової служби. 
Не погоджуючись з таким рішенням відповідача, вважаючи його безпідставним, протиправним та таким, що підлягає скасуванню, позивач звернувся до суду за захистом своїх прав на достатнє пенсійне забезпечення.
Ухвалою суду від 04.02.2026 року прийнято адміністративний позов до розгляду та відкрито спрощене провадження в зазначеній справі, запропоновано відповідачеві подати відзив на позовну заяву.
Адміністративний позов та ухвалу про відкриття провадження скеровано до електронного кабінету відповідача 03.02.2026 та 06.02.2026, що підтверджується довідками про доставку, наявними в матеріалах справи.
Проте, у встановлений судом строк відзиву до канцелярії суду не надходило, причин поважності його неподання відповідачем не повідомлено. 
Відповідно до частини 6 статті 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Суд зазначає, що відповідно до положень ст.257 КАС України за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
Згідно із положеннями п.2 ч.1 ст. 263 КАС України суд розглядає справу за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) справи щодо оскарження фізичними особами рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень щодо обчислення, призначення, перерахунку, здійснення, надання, одержання пенсійних виплат, соціальних виплат непрацездатним громадянам, виплат за загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням, виплат та пільг дітям війни, інших соціальних виплат, доплат, соціальних послуг, допомоги, захисту, пільг.
Отже, враховуючи вищевикладене, дана справа розглядається в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні).
Дослідивши наявні в матеріалах справи докази, проаналізувавши доводи позову і заперечень проти нього, суд встановив наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - громадянин України, що підтверджується наявною в матеріалах справи копією паспорту.
Як свідчать записи у трудовій книжці серії НОМЕР_2 , позивач навчався у "Вовчанському технікумі механізації сільського господарства" за спеціальністю "механізація сільського господарства", що підтверджується копією диплома серії НОМЕР_3 від 28.06.1993 разом з додатками.
Під час навчання позивач був призваний на військову службу, про що містяться відповідні записи у військовому квитку позивача серії НОМЕР_1 .
Після завершення навчання позивач працював на посаді тракториста ПСП "Нива" на підставі строкових трудових договорів.
06.01.2025 позивача остаточно звільнено за п.1 ст.36 КЗпП України.
08.01.2026 позивач, у віці 55 років, звернувся до територіального органу Пенсійного фонду України із заявою про призначення йому пенсії відповідно до Розділу ХIV п.п.3 пункту 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", яку розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області за принципом екстериторіальності.
Рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області від 16.01.2026 року №205250015930 позивачу відмовлено в призначенні пенсії через відсутність необхідного страхового стажу.
Так, зі змісту вказаного рішення до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби, оскільки у військовому квитку НОМЕР_1 відсутня дата початку проходження військової служби, та період навчання згідно диплому НОМЕР_3 від 28.06.1993, оскільки період навчання перетинається з проходженням військової служби, згідно довідки №18 від 02.04.2025, оскільки відсутні накази про відрахування з навчального закладу у зв`язку з призовом в армію, зарахування на навчання після служби в армії.
При цьому, визнаний пенсійним органом страховий стаж становить - 28 років 06 місяців, визнаний пільговий стаж роботи - 25 років 02 місяці 03 дні, до пільгового стажу зараховано всі періоди роботи.
Вважаючи протиправним вказане рішення відповідача щодо відмови у призначенні пенсії, позивач звернувся з цим позовом до суду.
Дослідивши матеріали справи та оцінивши наявні докази, судом встановлено наступне.
Відповідно до частини 2 статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України передбачено, що громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг з коштів Пенсійного фонду визначені Умови, порядок нарахування та розмір пенсій визначаються, зокрема, Законами України "Про пенсійне забезпечення" від 05 листопада 1991 року №1788-ХІІ (далі Закон №1788-ХІІ) та "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09 липня 2003 року № 1058-IV (далі Закон №1058-IV), які є чинними на час виникнення спірних відносин.
Статтею 1 Закону № 1058-IV передбачено, що пенсія - це щомісячна пенсійна виплата в солідарній системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, яку отримує застрахована особа в разі досягнення нею передбаченого цим Законом пенсійного віку чи визнання її інвалідом, або отримують члени її сім`ї у випадках, визначених цим Законом. 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 8 Закону № 1058-ІV право на отримання пенсій та соціальних послуг із солідарної системи мають громадяни України, які застраховані згідно із цим Законом та досягли встановленого цим Законом пенсійного віку чи визнані інвалідами в установленому законодавством порядку і мають необхідний для призначення відповідного виду пенсії страховий стаж, а в разі смерті цих осіб - члени їхніх сімей, зазначені у статті 36 цього Закону, та інші особи, передбачені цим Законом.
Положеннями частини першої статті 44 Закону №1058-IV встановлено, що призначення (перерахунок) пенсії здійснюється за зверненням особи або автоматично (без звернення особи) у випадках, передбачених цим Законом. Звернення за призначенням (перерахунком) пенсії здійснюється шляхом подання в електронній або паперовій формі заяви та інших документів, необхідних для призначення (перерахунку) пенсії, до територіального органу Пенсійного фонду або до уповноваженого ним органу чи уповноваженої особи застрахованою особою особисто або через законного представника недієздатної особи, особи, дієздатність якої обмежена, малолітньої або неповнолітньої особи.
Документи про призначення (перерахунок) пенсії розглядає територіальний орган Пенсійного фонду України та не пізніше 10 днів з дня їх надходження приймає рішення про призначення (перерахунок) або про відмову в призначенні (перерахунку) пенсії (частина п`ята статті 45 Закону № 1058-IV).
Відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", на пільгових умовах пенсія за віком призначається, зокрема, чоловікам, які працюють трактористами-машиністами і безпосередньо зайняті у виробництві сільськогосподарської продукції в колгоспах, радгоспах, інших підприємствах сільського господарства, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років, з них не менше 20 років на зазначеній роботі.
Судовим розглядом встановлено, що позивач звернувся до пенсійного органу із заявою щодо призначення пенсії відповідно до пункту 3 частини 2 статті 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування". 
За принципом екстериторіальності заяву про призначення пенсії було розглянуто Головним управлінням Пенсійного фонду України в Сумській області.
Пільговий період відповідачем зараховано у повному обсязі.
Натомість, до страхового стажу позивача не зараховано період навчання та служби в армії, у зв`язку з чим позивачу відмовлено у призначенні пенсії.
За змістом оскаржуваного рішення, до страхового стажу позивача не зараховано період військової служби, оскільки в військовому квитку НОМЕР_1 відсутній запис про початок проходження військової служби, а також період навчання, оскільки він перетинається з військовою службою. Довідку №18 відповідачем також не було враховано, оскільки в ній відсутні накази про відрахування з навчального закладу у зв`язку з призовом в армію, та про зарахування на навчання після служби в армії. Також відсутній наказ про перейменування навчального закладу.
З цього приводу, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 1, ч. 2, ч. 3 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Страховий стаж обчислюється в місяцях.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (абз. 1 ч. 4 ст. 24 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування").
Суд також зазначає, що за правилами ст. 62 Закону України №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу за відсутності такої книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 № 637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі - Порядок № 637).
Пунктом 1 Порядку № 637 передбачено, що основним документом, який підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 3 цього Порядку за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка, а за відсутності останньої або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Відповідно до пункту 2.4. Інструкції про порядок ведення трудових книжок працівників, затвердженої наказом Міністерства праці України, Міністерства юстиції України, Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.1993 № 58 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 17.08.1993 за № 110 (далі по тексту - Інструкція № 58) усі записи в трудовій книжці про прийняття на роботу, переведення на іншу постійну роботу або звільнення, а також про нагороди та заохочення вносяться власником або уповноваженим ним органом після видання наказу (розпорядження), але не пізніше тижневого строку, а в разі звільнення - у день звільнення і повинні точно відповідати тексту наказу (розпорядження); записи виконуються арабськими цифрами; записи виконуються акуратно, ручкою кульковою або з пером, чорнилом чорного, синього або фіолетового кольорів, і завіряються печаткою запис про звільнення, а також відомості про нагородження та заохочення.
У пункті 2.6 пункту 2 Інструкції № 58 зазначено, що у разі виявлення неправильного або неточного запису відомостей про роботу, переведення, а також про нагородження та заохочення тощо, виправлення виконується власником або уповноваженим ним органом, де було зроблено відповідний запис. Власник або уповноважений ним орган за новим місцем роботи зобов`язаний надати працівнику в цьому необхідну допомогу.
Відповідно до п. 4.1 Інструкції № 58 від 29.07.1993 у разі звільнення працівника всі записи про роботу і нагороди, що внесені у трудову книжку за час роботи на цьому підприємстві, засвідчуються підписом керівника підприємства або спеціально уповноваженою ним особою та печаткою підприємства або печаткою відділу кадрів.
Водночас, у період часу до затвердження Інструкції №58 діяв порядок ведення трудових книжок, затверджений Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, установах, організаціях, затвердженої 20.06.1974 року №162 ДК СРСР по праці і соціальним питанням (далі Інструкція №162), пункти 2.2 та 2.3 якої містять наступні положення (мовою оригіналу): "Заполнение трудовой книжки впервые производится администрацией предприятия в присутствии работника не позднее недельного срока со дня приема на работу. В трудовую книжку вносятся: сведения о работнике: фамилия, имя, отчество, дата рождения, образование, профессия, специальность; сведения о работе: прием на работу, перевод на другую постоянную работу, увольнение... Записи производятся аккуратно, перьевой или шариковой ручкой, чернилами черного, синего или фиолетового цвета."
Отже, обов`язок щодо внесення достовірних та правильних записів до трудової книжки працівника покладається саме на власника або уповноважений ним орган, тобто на роботодавця.
З огляду на зазначене, недотримання правил ведення трудової книжки може мати негативні наслідки саме для особи, яка допустила такі порушення, а не для робітника, а отже, й не може впливати на її особисті права.
Аналогічна позиція висловлена Верховним Судом в постанові від 06.02.2018 р. у справі №677/277/17.
Суд зауважує на тому, що не усі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці.
Верховний Суд у постанові від 24.05.2018 у справі №490/12392/16-а зазначив, що певні недоліки щодо заповнення трудової книжки не можуть бути підставою для неврахування відповідного періоду роботи для обрахунку стажу при призначенні пенсії.
Крім того, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №638/18467/15-а зазначив, що формальні неточності у документах, за загальним правилом, не можуть бути підставою для органів пенсійного фонду для обмеження особи у реалізації конституційного права на соціальний захист.
Разом з цим, суд зазначає, що право позивача на встановлені законом гарантії не може бути поставлене в залежність від якості виконання обов`язків працівником, відповідальним за порядок ведення трудової книжки. На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Підставою для призначення пенсії є відповідний стаж роботи, а не дотримання усіх формальних вимог при заповненні трудової книжки.
У постанові Верховного Суду від 11.05.2022 року у справі № 120/1089/19-а, викладена правова позиція, суть якої полягає в тому, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці чи інших документах, за внесення яких вона не була відповідальна. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займала особа у той чи інший період роботи, за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення особи її конституційного права на соціальний захист, зокрема щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
За даними трудової книжки позивача серії НОМЕР_2 позивач, зокрема: до моменту прийняття на роботу навчався у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства", згідно диплому НОМЕР_3 від 28.06.1993.
На підтвердження цих даних позивачем до пенсійного органу надано архівну довідку від 02.04.2025 №18, видану Відокремленим структурним підрозділом "Вовчанський фаховий коледж Державного біотехнологічного університету".
Згідно наданої архівної інформації, ОСОБА_1 дійсно навчався у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства (нині Відокремлений структурний підрозділ "Вовчанський фаховий коледж Державного біотехнологічного університету) з 01.09.1987 на денній формі навчання за спеціальністю "Механізація сільського господарства".
А в період з 20.06.1989 по 01.05.1991 проходив військову службу в лавах Радянської армії.
Відрахований 30.06.1993 у зв`язку з закінченням навчання та отриманням диплома з присвоєнням кваліфікації "технік-механік".
Згідно записів військового квитка НОМЕР_1 , зокрема, сторінки 4, позивач 24.06.1989 зарахований у військову частину НОМЕР_4 на посаду курсанта, згідно наказу №138, звільнений зі служби на підставі наказу №95 від 11.05.1991.
Зазначені записи є чіткими, зрозумілими, скріплені печатками та підписами відповідальних осіб.
Згідно з п.п. "к" п. 108 Положення про порядок призначення та виплати державних пенсій, затвердженого постановою Ради Міністрів СРСР №590 від 03.08.1972, до загального стажу роботи, що дає право на пенсію, зараховується будь-яка робота в якості робітника або службовця, незалежно від характеру та тривалості роботи і тривалості перерв. Зокрема, в стаж зараховується служба в складі Збройних Сил СРСР і перебування в партизанських загонах; служба у військах і органах ВЧК, ОГПУ, НКВД, НКГБ, МТБ, Комітету державної безпеки при Раді Міністрів СРСР, Міністерства охорони громадського порядку СРСР, міністерств охорони громадського порядку союзних республік, Міністерства внутрішніх справ СРСР, міністерств внутрішніх справ союзних республік; служба в органах міліції, перебування військовослужбовця в полоні зараховується до стажу роботи в установленому порядку.
Наведене повністю узгоджується з абз. 2 ч. 1 ст. 8 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» час перебування громадян України на військовій службі зараховується до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Також, відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України «Про загальний військовий обов`язок і військову службу» час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби.
Суд також зауважує, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком.
Така правова позиція суду узгоджується із висновками Верховного Суду, викладеними у постанові від 21.02.2018 у справі №687/975/17, відповідно до яких, на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці.
Суд зазначає, що в ході судового розгляду відповідачем не надано доказів того, що спірні записи у військовому квитку позивача та архівній довідці є сфальсифікованими або мають підробний характер, а отже, суд приходить до висновку, що відсутні підстави для неврахування до страхового стажу періоду служби позивача в армії, згідно записів військового квитка НОМЕР_1 .
Окрім того, відповідачем не висловлено жодних зауважень ані щодо реальності спірних періодів роботи позивача, ані щодо наявності правових підстав для виключення цих періодів із загальної тривалості страхового стажу.
Таким чином, суд висновує, що незарухавання до загального страхового стажу позивача періоду проходження військової служби з 24.06.1989 по 11.05.1991, як підтверджено відомостями військового квитка позивача, є протиправним.
Продовжуючи розгляд справи по суті, в частині позовних вимог про зобов`язання відповідача зарахувати до страхового стажу періоди навчання з 01.09.1987 по 19.06.1989 та з 02.05.1991 по 30.06.1991, суд зазначає наступне. 
Пунктом 8 Порядку № 637, встановлено, що час навчання у вищих навчальних, професійних навчально-виховних закладах, навчальних закладах підвищення кваліфікації та перепідготовки кадрів, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі підтверджується дипломами, посвідченнями, свідоцтвами, а також довідками та іншими документами, що видані на підставі архівних даних і містять відомості про періоди навчання.
За відсутності в документах таких відомостей для підтвердження часу навчання приймаються довідки про тривалість навчання в навчальному закладі у відповідні роки за умови, що в документах є дані про закінчення повного навчального періоду або окремих його етапів.
Верховний Суд у Постанові від 20 лютого 2018 року у справі №234/13910/17 адміністративне провадження №К/9901/2744/17 та у п. 27 Постанови від 07 березня 2018 року у справі № 233/2084/17 адміністративне провадження № К/9901/2399/17 зазначив, що надання уточнюючої довідки підприємства, установи або організації необхідне лише у двох випадках: за відсутності трудової книжки як такої або необхідних записів у ній, які визначають право на пільгове пенсійне забезпечення.
Велика Палата у п. 42 Постанови від 19 лютого 2020 року у справі № 520/15025/16 а провадження № 11-1207апп19 також звернула увагу, що «…основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Проте якщо у трудовій книжці не зазначені відомості про умови праці та характер виконуваної роботи, то для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників».
Отже, надання уточнюючих довідок для підтвердження трудового стажу вимагається виключно у разі відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Відповідно до п. «д» ч.3 ст.56 Закону №1788-ХІІ встановлено, що до стажу роботи зараховується також навчання у вищих і середніх спеціальних навчальних закладах, в училищах і на курсах по підготовці кадрів, підвищенню кваліфікації та перекваліфікації, в аспірантурі, докторантурі і клінічній ординатурі.
Пунктом 38 Положення про пільги для військовослужбовців, військовозобов`язаних, осіб, звільнених з військової служби у відставку, та їх сімей, затвердженого Постановою Ради Міністрів СРСР від 17.02.1981 №193 передбачено, що за особами, призваними на військову службу в період навчання у навчальних закладах, при звільненні до запасу зберігається право бути зарахованими для продовження навчання у тому навчальному закладі та на тому курсі, де вони навчалися до призову на військову службу з призначенням стипендії з дня відновлення у навчальному закладі до результатів чергової екзаменаційної сесії.
Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, записи про періоди навчання у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства в ній відсутні. Натомість, міститься лише запис про те, що до працевлаштування у КСП "Нива" позивач проходив навчання у зазначеному освітньому закладі, на підставі диплому НОМЕР_3 від 28.06.1993.
Враховуючи даний факт, позивачем надано на розгляд пенсійного органу архівну довідку від 02.04.2025 №18, в якій зазначено, що позивач навчався у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства з 01.09.1987 на денній формі навчання, у період з 20.06.1989 по 01.05.1991 проходив військову службу, а відрахований з навчального закладу 30.06.1993 у зв`язку з закінченням навчання.
Означена архівна довідка не містить відомостей про те, коли позивач був відрахований для проходження військової служби та зарахований на навчання після проходження військової служби.
Відтак суд вважає обґрунтованими сумніви відповідача щодо визначення періодів навчання та проходження військової служби в частині їхнього часового перетину один з одним.
Відповідно до диплому НОМЕР_3 від 28.06.1993, позивач навчався у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства у період з 1987 по 1993, даний період перетинається з військовою службою.
Як зазначалось судом вище, належними доказами підтвердження спірних періодів при призначенні пенсії є записи трудової книжки, а за їх відсутності - архівні довідки.
Згідно наявної в матеріалах справи копії трудової книжки позивача, у ній не міститься записів із посиланням на відповідні кадрові накази, на підставі яких позивач навчався у Вовчанському технікумі механізації сільського господарства саме у періоди з 01.09.1987 по 19.06.1989 та з 02.05.1991 по 30.06.1993.
Надана архівна довідка від 02.04.2025 №18 також не містить даних щодо вказаних періодів навчання.
Натомість в ній зазначено, що позивач був зарахований на навчання 01.09.1987 та відрахований 30.06.1993 у зв`язку з отриманням диплома НОМЕР_3 , що свідчить про дійсний перетин часу навчання позивача та проходження ним військової служби в армії.
У своїх позовних вимогах позивач просить суд зобов`язати відповідача зарахувати до загального страхового стажу період навчання з 01.09.1987 по 19.06.1989 та з 02.05.1991 по 30.06.1993.
Суд зазначає, що фактично дані про навчання у період з 01.09.1987 по 19.06.1989 та з 02.05.1991 по 30.06.1993 не підтверджені належними відомостями, та не містяться у трудовій книжці позивача.
Окрім того, дані наданої архівної довідки суперечать відомостям у військовому квитку позивача. Адже на 4 сторінці військового квитка НОМЕР_1 зазначено, що позивач 24.06.1989 зарахований у військову частину НОМЕР_4 на посаду курсанта, згідно наказу №138, звільнений зі служби на підставі наказу №95 від 11.05.1991.
Отже стосовно вимог зобов`язального характеру, суд зазначає наступне.
Частина 2 статті 5 КАС України передбачає, що захист порушених прав, свобод чи інтересів особи, яка звернулася до суду, може здійснюватися судом також в інший спосіб, який не суперечить закону і забезпечує ефективний захист прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень. Правосуддя за своєю суттю визнається таким лише за умови, що воно відповідає вимогам справедливості й забезпечує ефективне поновлення в правах (абзац 10 пункту 9 Рішення Конституційного Суду України від 30 січня 2003 року №3-рп/2003).
Верховний Суд у своїх постановах неодноразово наголошував на тому, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, який виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання або неналежного виконання рішення не виникав би необхідності повторного звернення до суду, а здійснювалося б примусове виконання рішення.
Окрім цього, надаючи правову оцінку належності обраного позивачем способу захисту, слід зважати й на його ефективність з точки зору статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі «Чахал проти Об`єднаного Королівства» Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни. Отже, «ефективний засіб правового захисту» у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату; винесення рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі. У відповідності до пункту 1 абзацу 1 частини 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як вже встановлено судом та зазначалось вище, всупереч нормам чинного законодавства пенсійний орган не зарахував до страхового стажу позивача спірний період проходження військової служби, відображений у військовому квитку позивача. Також не був врахований період навчання позивача з огляду на те, що він перетинається з періодом військової служби, і достеменно встановити періоди навчання та проходження служби, у зв`язку з перетином цих періодів, за наданими позивачем документами не виявляється можливим.
Водночас, суд зазначає, що у випадку, коли закон встановлює повноваження суб`єкта публічної влади в імперативній формі, тобто його діяльність чітко визначена законом, то суд зобов`язує відповідача прийняти конкретне рішення чи вчинити певну дію. У випадку, коли ж суб`єкт наділений дискреційними повноваженнями, то суд може лише вказати на виявлені порушення, допущені при прийнятті оскаржуваного рішення (дій), та зазначити норму закону, яку відповідач повинен застосувати при вчиненні дії (прийнятті рішення) з урахуванням встановлених судом обставин, оскільки адміністративний суд не вправі перебирати на себе повноваження суб`єкта публічної адміністрації, реалізуючи за нього процедурні дії, ухвалювати рішення чи проводити адміністративну процедуру. Таке втручання може мати місце лише у випадку, якщо судом буде встановлено, що в адміністративній процедурі фізична (юридична) особа виконала всі приписи закону, а суб`єкт владних повноважень у відповідь необґрунтовано й незаконно не вчинив належну дію чи не ухвалив необхідне рішення.
Отже, враховуючи вищезазначене, з метою захисту порушеного права позивача суд вважає за необхідне визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №205250015390 від 16.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області та зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Сумській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 16.01.2026 року, зарахувавши до загального страхового стажу позивача період проходження служби в армії з 24.06.1989 по 11.05.1991, з урахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 КАС України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
З урахуванням встановлених обставин, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позовних вимог.
Розподіл судових витрат здійснюється, відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись ст.ст.2, 6-11, 14, 77, 78, 139, 241-247, 250, 255, 257-262, 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Адміністративний позов - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати Рішення про відмову у призначенні пенсії №205250015390 від 16.01.2026 року Головного управління Пенсійного фонду України у Сумській області.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного Фонду України у Сумській області повторно розглянути заяву про призначення пенсії від 16.01.2026 року, зарахувавши до загального страхового стажу позивача період проходження служби в армії з 24.06.1989 по 11.05.1991, з урахуванням висновків суду, вказаних у мотивувальній частині рішення суду.
В іншій частині позовних вимог - відмовити. 
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Сумській області (код ЄДРПОУ 21108013) на користь ОСОБА_1 ( НОМЕР_5 ) частину судових витрат в розмірі 931 (дев`ятсот тридцять одна) грн. 84 коп.
Роз`яснити, що судове рішення набирає законної сили відповідно до ст.255 КАС України (а саме: після закінчення строку подання скарги усіма учасниками справи або за наслідками процедури апеляційного перегляду; підлягає оскарженню до Другого апеляційного адміністративного суду у строк згідно з ч.1 ст.295 КАС України (а саме: протягом 30 днів з дати складення повного судового рішення).
Повний текст рішення виготовлено та підписано - 24.07.2025, враховуючи наявність сталого енергозабезпечення та Інтернет-з`єднання, а також з урахуванням наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.

Суддя Марина Лук`яненко